Hette han Bradley? Nej.
Paul? TJ? Ingen heter TJ.
Vi var 20 och han slickade mig jämt.
Han var kanske hungrig.
Sluta tänk på det.
Vara här med Steve. Vad sa han?
Jag är väl feminist?
Jag är den enda mannen på redaktionen
som kvinnorna vill jobba med.
Jobbigt. Journalister kan vara monster.
Utarbetade, underbetalda, vet för mycket...
- Vi kom av oss. - Det hänger ihop. Jag försöker...
Jag blir förvirrad när jag blir avbruten.
Så ja, det luktar dubbelmoral här.
Vi har inte haft ett aktivt sexliv på flera år.
Sen hon fick bröstcancerdiagnosen?
Ja, vi hade inte så mycket sex då heller...
Du sa att mitt rakade huvud påminde dig om din pappa.
Du måste inte ta hand om mig nu. Jag är frisk.
Jag vill att du vill ha mig.
Snälla.
Nu vill hon igen, och jag är skurken
för att jag inte plötsligt kan växla till mr Sex?
Vad?
Mr Sex?
Man kallar sig nog inte det om man är mr Sex.
I alla fall...
Jag känner min fru. Hon har haft det knepigt med sex.
Och jag tror inte att det är vad du vill.
Det är oklart vad du vill.
Molly, är du oklar över vad du vill?
- Vill du ha sex med Steve? - Ha sex, ja.
Fan.
Med Steve.
Men det är ingen äkta önskan.
- Det är medicinen. - Tamoxifen.
Ja, den som hindrar cancern att återvända.
En biverkning är minskad libido, men Mollys kropp är en anomali
- och den ökade hennes. - Det är ingen biverkning.
Jo. Dr Pankowitz sa att det var medicinen.
Är dr Pankowitz din läkare?
- Mollys. - Min.
Jag sa mobilen på teknikbrickan som vi skulle.
- Du kan stänga av den. - Det är sjukhuset.
Det är höftgrejen jag kollade... Jag svarar.
Sätt på högtalaren, Molly.
- Hallå? - Kan du sätta på högtalaren?
- Molly, kan du prata? - Ja.
Jag har resultaten på biopsin från höften,
och tyvärr...
Fan. Fan.
Fan.
- Hej, vill du ha skjuts nånstans? - Hej.
Är det så det känns att knuffa nån från en klippa?
Ursäkta, var du upptagen?
Jag är på väg till en repetition.
Röker du cigg? Mentol?
Herregud. Vem är du, min camp-pojkvän?
Vad är det?
Du vet hur jag hade ont i höften?
Ja.
Det är cancer.
Den är tillbaka.
Men du...
- Två år har gått. - Jag vet.
Du gjorde allt doktorn sa,
- och tog all medicin... - Jag vet.
- ...och ändå... - Orättvist.
Jag vill inte dö när jag precis vant mig vid nya brösten.
Sluta. Du kommer inte att dö.
Jo, den har spridit sig till benmärgen.
Det är obotligt.
Ett ögonblick. Jag är så väldigt ledsen.
- Hej. - Förlåt, jag...
Älskling, det är okej.
Det blir värre. Låt mig bara...
Jag skojar, jag är okej!
- Är du? - Nej.
- Herregud! Vad fan? - Jag vet inte varför jag sa det.
- Vad fan? - Jag är inte bra på det här.
- Vad? Vad är det? - Jag kan inte sånt här!
Jag vet inte hur jag säger det!
Ja, du är kass på att säga det!
Förlåt. Förlåt.
Herregud.
Du ser så fin ut.
Om du är döende, varför vibbar du sådär nu?
Du glöder inifrån.
- Är det din naturliga utstrålning? - Jag vet inte.
- Jag är förvirrad och överstimulerad. - Vad? Är hon full?
- Nej. Jag sa att jag är döende. - Jag är inte full.
- Jag är en människa med känslor. - Varför gråter hon så högt?
Det är så jag gråter!
Hon är skådespelerska, känslorna är utanpå.
- Gå härifrån! - Nej.
Min vän är en betalande kund!
Hon köpte läsken av dig.
- Ja, Diet Soda. - Okej, bra.
Men det ger er inte rätten
att stå utanför min affär och skrika!
Säg inte åt två i ett privat samtal...
Se på henne.
- Hon är bra, inte du. - Prata inte om henne!
Orädd. Allt syns. Jag älskar henne.
Herregud.
Jag har en normal reaktion,
och en djup erfarenhet jag inte vill ha!
- Gå in! - Vad fan...
Okej.
- Stanna då. - Coolt.
Håll tyst bara! Tack!
- Han sa att vi kan stanna. - Jag hörde.
Du måste testa. Eftersmaken är hemsk.
- Skräp. - Ja, jag kan inte sluta dricka den.
Jättedålig.
När fick du veta?
För tjugo minuter sen.
- Vad? - Under parterapin.
- Molly, kan du prata? - Ja.
Jag har resultatet av biopsin från höften,
och tyvärr är det inte vad vi hoppades på.
Det kändes overkligt. Jag hörde knappt vad han sa.
Jag kände mig inte ledsen, bara såg mig själv som sjuåring, dansande.
Och den sjuåriga jag var elak mot mig.
Hon var dum.
Hon visste.
Hon visste vad jag hade gjort och var arg.
Hon visste att Steve inte rörde mig längre och blev ledsen.
Jag tror att hon såg att jag hela mitt liv
varit rädd för mina känslor.
Jag blev så arg på henne.
Och hon var en dålig dansare.
Jag la på och berättade för Steve,
och han gav mig en medlidande blick...
Det var inte medlidande, utan...
Jag ringer sjukhuset.
Vi kommer igenom det.
Spänning.
Jävla Steve! Jag knuffar honom i en buske.
Om jag är sjuk är allt enkelt mellan oss.
Ja.
Han är vårdaren och martyren, jag hans patient.
Och han rör inte vid mig.
Herregud. Ser han dig inte?
Vill han inte röra dig är det nåt fel.
Jag stödjer ditt äktenskap, det gör jag.
Jag står där och ser på honom,
- plötsligt... - Jaha.
...minns jag killen som slickade mig när vi var 20.
Jag trodde inte att du skulle säga det.
Hans huvud i mina händer, så levande. Hans hår mellan fingrarna.
- Ja. - Nån kom på oss.
Vi fick inte avsluta, men det var det bästa nånsin.
- Ja. - Och jag tänkte
att jag inte vill dö utan att få uppleva det igen.
Och sen springer jag över gatan till den här bodegan.
Den här bodegan? Sprang du från terapin och hit?
Ja. Där är dr Anne.
- Herregud. Vad säger hon? - Jag vet inte.
- "Är du okej"? - Nej, inte alls.
Herregud. Hon hämtar Steve. Göm mig.
- Vad? - Göm mig.
Vänta, den räcker inte.
Nej, välj nåt annat.
- Steve kommer. - Okej, vi sticker.
Vart ska vi? Lämna den.
- Gå inte! - Här. Jag fixar det.
Gå inte mot rött.
Herregud. Är du okej?
Varför är jag större än jag trodde?
Vänta. Låt mig prata med dig.
- Kör! Nikki, kör. - Okej.
- Han närmar sig. Jag känner det. - Nej, Nikki!
- Jag har inte startknapp. - Herregud!
- Jag tar hand om det strax. - Upp och vrid, eller...
Den fastnar. Bara en sak, snabbt...
- Hej. - Herregud.
Vänta lite.
- Kyss mig inte nu. - Vad?
- Jag menar... - Hej, Molly.
- Hej. - Hej.
Förlåt, jag såg dig inte.
Sa Nikki att hon flyttat in?
Ja.
- Vi lever i synd. - Ja.
Kastar oss ut.
- Ja. - Berätta inte för mormor.
Dina bröst är så avslappnande, som en kopp varmt te.
Ledsen, han spelar Mahlers sjätte med filharmonikerna imorgon.
Jag spelar Mahlers sjätte imorgon!
Fråga honom inte om Mahler,
för då börjar han viska konstigt.
Säger du hur jag gillar Mahler?
Bor ni ihop redan? När tänkte du berätta?
- Jag älskar honom. - Du träffade honom precis.
- Tre månader, tror jag. - Är han snäll?
Ja, jag också.
Det var därför jag inte sa nåt.
- Förlåt. - Var inte så konstig.
Säg åt mig att sluta.
Sluta.
Det är skönt. Annorlunda.
Han dränerar inte min självkänsla eller säljer mina skor på internet.
Noah är den normalaste kille jag har haft fantastiskt sex med.
Titta.
Men du har fantastiskt sex med alla.
Du fick orgasm på tunnelbanan en gång av att lyssna på en podd.
- Ja. - Var det true crime?
Det var The Daily.
- Steve har inte rört mig på tre år. - Vad? Nej.
Hur är det ens möjligt? Så länge?
Mina bröst var fulla av cancer,
och jag hade diarré i ett år av cellgiftsbehandlingen.
Men ändå. Du är du.
Troligen Steve.
Det värsta är att han alltid förlåter sin sorgliga, sjuka
oknullbara fru.
Han ska bara rädda mig.
Sådär.
Inte än.
Tänker du berätta för Gail?
Vad är Noahs Wifi?
TimpaniTime45. Säger du till Gail?
Hon är på en resa. Kan vi skoja med lösenordet?
Var är din mamma på resa?
- Norrut. - Du ljuger.
Ja, kan du berätta mer om pjäsen?
Nej. Börja inte. Prata bara.
Varför gömmer du dig från Steve?
Varför vill du inte berätta för mamma?
Hon älskar dig.
- Hon behöver få veta. - Sluta!
Jag gör soppa åt dig.
- Den goda färdiga? - Jag vet vad du gillar.
Därför har jag inte har ringt så mycket.
Det är en stor, jätteviktig Shakespeare-produktion.
Det är vad jag hoppats få göra
sen jag var liten och låtsades inte vara från New Jersey.
Det är ingen grej. Du måste inte ringa varje dag.
Det är inte bra. Nej.
Du har varit sån sen du var 22, vackra snöflinga.
Jag jobbar mycket och...
- Hur är det? - Glöm det.
Du gör allt för Steve. Du organiserade hela hans bok.
Inte dum, en Pulitzer-finalist.
Ingen köpte den. Den var för deprimerande.
Ja. Den handlade om klimatförändringarna.
Jag kunde inte skita på en månad.
Jag kunde inte skita.
Ve du vad? Det är Steve.
- Han messar mig. - Inte än.
Pappa, öppna.
Hej, Winter.
Det här är Winter, Noahs dotter.
Hon bor här på onsdagar, vilket är toppen.
Det här är min vän Molly.
Pappa?
- Ja, titta på min kropp. - Pappa.
Jag är rädd för henne. Men hon är snäll.
- Det hörde jag inte. - Jag är en tönt, sen cool.
- Jag är cool. - Okej.
- Vänta, öppna inte. - Okej.
Det är Steve. Vi gör inte det.
- Har han varit otrogen? - Hon vill inte prata om det.
Min cancer är tillbaka, och obotlig.
- Herregud. Jag visste inte, så hemskt. - Det är okej.
Tyck inte synd om mig.
- Molly. - Jag släppte in honom. Vad händer?
Förlåt att jag stör, jag...
Dör hon i cancer?
- Herregud, jag tror inte... - Molly, kom så går vi.
Jag glömde hur snygg han är när han är arg och har kavaj.
Hallå? Vad händer?
Hon dör inte. Cancern är bara obotlig.
Vad är skillnaden?
Sluta säga "dör".
Kan du sluta säga det?
- Röker ni härinne? - Röker du?
- Lägg av. - Vilka är de?
- Kom. - Jag vill inte bo ihop
- med dig och tillfälliga tjejen. - Ja.
- Inte tillfällig. - Jag är det.
- Ja. - Det gick snabbt, men jag älskar henne.
Dricker vi läsk? Toppen.
Jag pluggar till prov, klarar inte cancer nu.
- Vi borde prata om det. - Jag vill inte.
Röka? Stress, mycket känslor...
Perfekt, precis vad vi behöver.
Kan vi gå?
Du är så besviken på mig. Det är sexigt.
Inte lämpligt just nu.
Jag gör alltid fel och du hatar det.
En bra omgivning för dig just nu.
Hej, Steve.
Nikki.
Jag ringde sjukhuset.
Du ska träffa en palliativ vårdare
efter vårt möte med doktorn imorgon.
För att hjälpa dig med dina stora känslor.
Nog med den.
Titta. Kan inte återvinnas.
Jag gör juice åt dig.
Minns du när du brukade knulla mig?
Alltså på riktigt?
Du tog mig på fester med dina vänner
och pratade om böcker jag aldrig läste.
Jag blev osäker och började bråka.
Du fick skjutsa hem mig.
Min prioritet just nu är att hålla dig vid liv så länge det går.
Vilket betyder inget koffein, socker eller gröna drycker.
Vi startar en matdagbok och ställer klockan på sängdags.
Molly!
Vill du inte leva längre?
Jag vill suga av dig.
Okej.
- Förlåt. - Det är okej.
- Jag är ledsen. - Det är okej.
Det är okej.
Är det sista gången jag har sex? En halv avsugning och han grät?
Det är okej.
- Det är dina bröst. - Vad?
När jag rör vid dem tänker jag på operationen,
och sen tänker jag på att förlora dig.
- Får mina bröst dig att tänka på döden? - Ja.
Jag förstår inte, vad är det egentligen?
Varför behöver du suga av mig?
Det är konstigt med tanke på vad som hänt dig.
Förlåt, men ditt barndomstrauma...
Säger du trauma som "trav-ma"?
- Det är... Vad menar du? - Säg det.
- Trauma. - "Trav-ma."
Ja. Så säger man.
Jisses! Jag säger att jag...
Första gången du blev sjuk blev du återtraumatiserad.
Det här kommer troligen att ge dig ännu mera trauma.
Du avviker från ämnet.
Du kan inte ens prata om det.
Mammas pojkvän fick mig att suga av honom när jag var sju.
- Sådär. Jag pratade om det. - Du har inte processat det.
- Jag... Vad betyder det? - Det vet du.
När vet man att man har processat sin barndom?
Du vet vad det betyder.
Jag har en intervju med CNN om tio minuter.
Jag försökte ändra tid men fick inte.
Vem är du?
Vet du nåt om mig?
Mol, kan du hämta intervjun med familjen med babyn?
Ja.
Gjorde jag det här? Hindrade jag dig att lära känna mig?
Är du den sista jag ser innan jag dör?
Är den tröjan... putar den ut vid magen?
Okej.
Jag...
Jag vill bara säga att jag är ledsen...
Tack, dr P. Jag uppskattar det.
Säg nåt.
Vi har en lång väg framför oss.
Hur snart du får en behandlingsplan?
- Snart. - Vad vill du?
Vad vill du just nu?
Tja...
Säg nåt.
...kan hon sluta med Tamoxifen nu?
- Ja. - Biverkningarna har varit tuffa.
- Vilka biverkningar specifikt? - Sluta, det är inte...
Vad?
Det ska du inte... Han är min läkare.
- Okej. - Förlåt.
Vi är i princip kvar i stadium fyra.
- Sluta. - Vad?
- De är mitt liv och min död. - Okej.
- Jag kanske ska... - Nej, stanna.
- Försöker du såra mig? - Det handlar inte om dig.
Utan om vad jag vill, hur jag känner.
Och jag vill känna saker. Det vill jag.
Vad betyder det?
Jag behöver inte samtalet,
och inte palliativ vård.
Jag ska inte dö imorgon.
Palliativ vård handlar om hur du ska leva med det.
Jag ger psykologiskt stöd, smärthantering.
Och när du aktivt dör, finns jag här.
Det är smörigt, men alla har en lista.
Jag säger åt er att drömma stort.
Bestig ett berg, ät nåt kryddigt.
- Åka rullskridskor. - Jag har cancer i benmärgen.
Det måste inte vara rullskridskor...
Tror du att om jag lär mig rullskridskor...
- Valar då? - Alltså...
Har du sett en val nån gång?
Jag är för ung, och det suger, okej?
Jag har inte gjort nåt med mitt liv.
Jag vet varken vad jag gillar eller vad jag vill.
Jag har aldrig...
Jag har inte fått en orgasm med en annan.
Och nu ska jag dö.
Bra.
Molly.
Du.
Vi har nåt till din lista.
"Orgasm med en annan."
Ja?
Vad är det?
Jag gillar att ha läder på mig.
Fråga henne.
Gillar du läder?
Jag vill bli bunden.
Händer och fötter?
Benen ihop.
Hur känns det?
Tack för att du inte frågar mer.
Det är...
Intensivt.
Intresserar det dig?
Du kan börja utforska.
Molly, det finns en hel värld därute.
Om du vill ha den.
Jag lämnade precis Steve.
Okej.
Jag sa att jag inte vill dö med honom.
Fan. Okej.
Jag vill dö med dig.
Det är okej om du inte kan.
Om det är för mycket att...
Vi gör det. Dö med mig. Ja.
Tack.
Raring.
Jisses!
Det kände jag i röven. Det är ett sjukhus!
- Tuta nån annanstans. - Flytta på bilen, tack!
Jag pratar med min vän som har lämnat sin man.
- Ge mig ett ögonblick! - Sluta gnäll!
- Jisses! - Flytta den. Jag ska hem.
Jag är med nån på sjukhuset och jag tutar inte.
- Jag skriker inte. - Sluta gnäll, flytta den.
Jag gör vad man gör på sjukhus
- utom att bli sjuk. - Glöm det.
- Jag flyttar den själv. Fan! - Nej! Herregud!
Stanna där du är. Förlåt, jag...
Gå!
Det var du som började, din jävla skit!
Hoppa in så åker vi.
Hoppa in.
Kör.
EFTER PODDEN "DYING FOR SEX"
OM MOLLY KOCHANS LIV
BASERAD PÅ VERKLIGA HÄNDELSER
PLATSER OCH DIALOG ÄR FIKTIVA
LIKHETER ENBART FÖR DRAMATISK EFFEKT
Översättning: Madeleine Person