Da.
Cățel Prostuț Se Distrează De Minune
Da.
Bun. Bun. După ce vorbiți, o să-i expun niște variante.
- Bine. Ești...? - Da, da. E meseria mea.
Lasă-mă o clipă.
- Vai de mine! - Vorbește!
- Bună ziua! - Bună ziua!
Eu sunt Amy.
- Bună! - Bună!
Dacă ai vorbit cu dl dr. Pankowitz,
am venit să discutăm despre îngrijirile paliative.
Cum paliative?
A fost dl dr. Pankowitz...?
Fir-ar să fie!
Fir-ar, fir-ar!
Știi ce? Nu-ți bate capul.
Mă întorc mai târziu.
Bună ziua! A apărut o neînțelegere și am dat cu mucii-n fasole.
Isuse, Amy!
Molly, bună! Îmi pare rău că ai aflat în felul ăsta.
Bună!
Bună, Molly!
Dle dr. P.
Am primit rezultatele după puncția lombară
și se pare că s-a răspândit cancerul
la meningele măduvei spinării și la creier.
Deci ai dat greș?
Ai zis cinci ani!
- N-am zis. - N-a zis.
Mai avem între câteva săptămâni și câteva luni.
Am mai putea face o tură de chimioterapie. Am mai putea face...
Căcat! Imunoterapie.
Dacă asta vrei.
Nu pot.
Bine.
- Bine? - Da.
Pot să revin.
Ce să vezi, Amy?
Avem nevoie de tine.
ULTIMA PLĂCERE
NU-I CHIAR AȘA DE GRAV
Pa, Jerry! Îți mulțumesc.
Pa, Molly!
- Pa, Nikki! - Ne mai vedem.
Bun-venit! Să-mi ziceți dacă vă pot ajuta cu ceva.
Vă plac puzzle-urile? Sau cărțile? Am și o mulțime de materiale de artă.
Puteți să puneți ce vreți pe pereți. Numai să nu dați găuri.
Nu ne-am adus bormașina cu noi la spital.
Ați fi surprinse...
Ați fi surprinse.
Tu deții puterea.
Tu îi spui lui Amy ce vrei să simți și când.
Ce vreau să simt.
Mulțumesc.
Eu îți mulțumesc.
Vreau altă cameră.
Vreau alta.
Cred că-s toate la fel, dar ne descurcăm și cu asta, o putem redecora.
Dar nu putem scăpa de tabloul ăla. E bătut în cuie.
Cred că e o capodoperă,
dar care ți se pare partea cea mai nașpa la acest tablou superb?
Pescarii.
Ba nu, barca.
Ba nu, peștii de fapt.
De ce-s așa mulți pești?
O cantitate absolut obscen de mare de pești.
Cred că sună mama.
Al meu nu sună.
- E...? - Doamne!
De unde ai știut?
Capăt puteri magice.
Te cred.
Bună, mamă!
- Sunt la îngrijiri paliative. - Am înțeles.
Sunt aici.
Spune-mi când ai nevoie de mine. Sunt pe aproape.
Unde ești?
La recepție.
La spital?
- Da. - Spitalul ăsta?
Sunt la recepție, de câte ori să-ți repet?
Unde altundeva să fiu?
Vreau să vii.
- Bună ziua! Sunteți...? - Gail.
Mamă!
Mamă.
Fetița mea.
Copilul întreabă dacă s-ar putea juca cu puzzle-ul un pic.
Nu.
Nu. Bine. Îi transmit.
Vrea să se mai joace ea.
E pe moarte?
Nu.
Dar nici tu.
Și nici eu. Așa că-i dăm pace.
Un joc cu cuvinte?
Bună, Gail! Vreau doar...
Îmi iau geanta.
Asistenta îmi aduce un pat, ca să pot dormi aici.
Bine, Gail.
Bine. Eu sunt în sala de așteptare, îmi termin puzzle-ul.
- Nikki. - Da.
Ce-ai făcut pentru ea...
Cine are grijă de câini cât lipsești?
Scotty, iubitul meu.
Nu vrei să-ți faci puzzle-ul aici?
Asta-i brânză.
Asta-i lămâie.
Lămâie! Nu, brânză.
Asta e soare.
- Trebuie încă o grămadă pentru soare. - Mă ocup.
- Bine. Te ocupi tu și de șoarece? - Cu mare plăcere. Mulțumesc.
Ce-i cu părul tău?
Ce?
- E ceva ciudat la el? - Da.
Doamne! Ce mi-ai făcut?
Nu eu.
Pare că te ia ceva.
- Mereu și-a dorit păr roz. - Nu m-a lăsat.
- Arată țiplă. - Mulțumesc.
În timp ce completezi formularele,
cine ar vrea să afle care e procesul morții?
Suficient.
Moartea nu e un mister. Nu e un dezastru medical.
E un proces fiziologic,
ca nașterea,
mersul la toaletă sau tusea,
ca un orgasm.
Deoarece corpul știe ce are de făcut.
Corpul știe să moară.
Nu-i așa că-i tare?
Bun. La ce trebuie să te aștepți.
În ultima lună de viață, nu te vei mai da jos din pat.
Vei mânca și bea mult mai puțin și vei dormi mult mai mult.
Delirul apare frecvent.
Iar unii trăiesc senzația
că timpul nu mai e real.
Simți și tu asta?
- Da! - Da.
Când mai sunt două-trei săptămâni, vei avea nevoie de ajutor la toate.
Dar partea mea preferată e...
Amy!
Știu, mi s-a reproșat deja entuziasmul. Ar trebui să fiu mai reținută. Scuze.
Pe mine nu m-ai prins...
Zic mai departe?
Da. Dar mă ții de mână?
Corpul tău știe ce urmează și intră în cetoză,
care reduce foamea și durerea și sporește un sentiment de euforie.
- Când survine moartea activă... - Ce e moartea activă?
E un moment sacru.
Cel puțin, era pe vremuri și încă e în anumite locuri.
E momentul când ești aproape de moarte și corpul începe să se oprească.
Cum sunteți? La tine mă refer, Gail.
Dacă Molly vrea să audă,
pot să ascult și eu.
Haideți încoace.
Eu n-am nevoie.
Când intervine moartea activă, nu vei fi complet conștientă.
Mușchii maxilarului se relaxează. Respirația se modifică.
Și s-ar putea să scoți un gâlgâit din gât,
provocat de nefericit numitele secreții terminale.
Știu.
Iar când ești foarte aproape de moarte,
respirația ta intră într-un ciclu de respirații adânci lente și pauze lungi.
Până când, o să expiri,
dar nu o să mai inspiri după.
Și atâta tot.
- Auzi... - Da.
Ai tu grijă să nu fiu cu gura căscată când mor?
Bine.
Numai să nu mă muști.
De ce să te mușc?
Nu știu de ce am nevoie să aud asta, dar, te rog, spune-mi că nu mă muști.
- De când te temi de asta? - Înțeleg că nu mă muști.
E foarte intensă atmosfera. E o frică irațională.
Bun. Și, la un moment dat, dacă te simți prea slăbită
sau ai dureri prea mari, ori te-ai săturat,
poți să-mi ceri să te sedez, dar atunci vei fi inconștientă.
- Nu. Vreau să simt totul cât de mult pot. - Bine.
- Stai! Am uitat de revigorare! - Doamne! Isuse!
În ultima săptămână,
unii trăiesc ceea ce se numește revigorare terminală.
E un val de energie și claritate mentală.
Așa că bucură-te de ea!
E confirmarea că ești cu un pas mai aproape de moarte. Bun?
Îți ador vibe-ul, Amy! Ești dementă!
Nu știam dacă vrei să mă vezi.
Sincer,
îmi place să te fac să plângi.
Super!
Ai dureri?
Da.
Venisem să-ți spun o mulțime de lucruri, dar le-am uitat pe toate.
Beth e însărcinată.
Ce frumos!
- Da. - Da.
Am tot citit cărți despre copii.
Știai că, în primele luni, cred că tot ce văd face parte din ei?
Ce nebunie, nu?
Nu cunosc diferența dintre ei înșiși și restul lumii.
Îmi place ideea.
Da.
Și mie.
Salut!
Ia zi, Johnny, mușcă bine peștii azi, nu?
Să adunăm toți peștii ăștia!
- Molly. - Molly.
Molly. Bună!
Pa, micuțule!
Mamă!
Uite!
Trezește-te!
Mamă, trezește-te!
Trezește-te!
Molly, sunt aici!
- Molly. - Mamă.
- 'Neața! - Am adus pastilele.
Să-ți verific tensiunea...
Molly, aici!
- Cât de tare doare? - ...dacă vrei la baie.
Timpul nu-i real
E doar un cerc
O să dai colțul în curând
Văd chestii.
Obiectele zboară de pe pereți și dau ture prin încăpere.
Ca și cum mă desprind.
De lume adică?
Da. Dar și de timp.
De parcă...
Cred că totul există simultan.
De exemplu, povestesc cu tine,
dar povestesc și cu toate versiunile tale anterioare.
Și toate astea sunt prezente aici.
Să mori tu!
Și versiunea mea din 2009, când m-am tuns ca tine?
Da.
- Și te sperie? - Nu.
Văd ce dureri are.
Ce să fac?
Inspiră adânc.
Se întâmplă foarte des ca oamenii să nu accepte moartea
cât așteaptă să se rezolve ceva
sau când se tem să nu le provoace durere celor dragi.
Își face griji pentru tine?
Nu.
Nu pentru mine.
Aș vrea să pot vedea viitorul.
Aș vrea să te văd la bătrânețe.
Doar atât? Păi, nu mai am mult până acolo.
O să arăt exact cum îți închipui.
Gen: „Bună! Urmez cursuri de artă la muzeu
și mi-e plină geanta de bomboane fără ambalaj.
Îmi miroase gura a creioane,
iar, când mă pârțâi, parcă scap bile pe podea.”
Mi-aș dori...
Mi-aș dori să poți vedea toate astea.
L-ai sunat pe Noah să-i spui?
Nu... Mă...
Nu.
Ia uite!
Am un match.
La fix!
cineva TE place!
Ca să vezi!
„Ce faci?”
Bună întrebare.
Unde ai fost toată viața mea?
Da.
Asta e piesă de colț. Da!
Iar asta e pentru mine.
Bună!
Ce cauți aici?
M-a sunat Gail.
Molly vrea să-i cânt. Zice Gail că ascultă multă muzică clasică.
- Salut! - Salut!
- M-am gândit că va fi o surpriză plăcută. - E nebunie ce se întâmplă.
- Mi-a umblat în telefon. - Sunt vinovată. I-am folosit fața.
- Mamă! - În timp ce dormeam!
E pe bune sau am iar halucinații? Sper că e real.
Planul ei era să ia legătura cu Noah, ca să mă împac cu el,
ca să te facă pe tine fericită. Nu-s sigură...
Mamă...
Ai spus că vei respecta limitele.
- Cu tine, nu cu Nikki. - Doamne!
Crede că-ți faci griji să mă lași singură.
Dacă așa e, n-ai motiv de îngrijorare.
O să fiu bine. Sunt bine, n-am nimic.
Nu sta tu cu grija asta. Sunt bine.
Sper că nici chiar atât de bine.
Noah...
Îmi pare rău că i-am cerut ajutorul fix când vă începeați viața împreună.
Mie nu-mi pare.
Te iubește.
Cu tot sufletul.
Nu-mi pare rău.
Ar trebui să te desparți de iubită. E ultima mea dorință.
Nu te despărți de iubită, nu...
Desparte-te de ea, altfel o să te bântui nopțile.
- Ce nebune! - Ne-am despărțit.
Bine.
Da.
- Când? - Gail...
Când?
Acum o săptămână.
- Asta nu înseamnă... - Nu. Știu. Sigur că nu.
- N-am venit azi ca să te agăț. - Nu, clar... Nu.
Ce instrument mare ai!
- Doamne! - Da. Mersi, Gail.
- Vrei să vezi ce pot face cu el? - Nu.
Dacă trebuie să mergi înapoi la ea...
- Sau poți să aștepți. - Aștept.
Nu...
Nu credeam că sunt capabilă
de atâta iubire pentru alt om.
Dar acum știu.
E plăcut.
Așa am simțit când s-a născut Winter.
E dement. Da.
Da.
Eu nu pot fi prezentă la începutul vieții, când se naște acea ființă.
Dar voi fi prezentă la final.
Și o voi iubi până în ultima clipă.
E incredibil.
La fel te voi iubi și pe tine.
Ca să știi.
S-a notat.
El e.
Nu vreau să plec, dar am cinci stele și nu-mi stric nota.
- Înțeleg. - Știu. Știu că înțelegi.
Mă conduci?
Ce se petrece aici?
- Revigorarea terminală! - Zicem noi că asta e.
Cum e apa, draga mea?
Bună.
Sunt afară.
Asistenta a zis că aveți 20 de minute,
după care o bogătașă o să nască în cada asta.
Bine.
Credeam că o să-mi placă.
Dar numai doare.
Draga mamei...
Cred că sunt pregătită.
Bine.
Bun.
Mă duc în cabinet
și vorbesc cu Amy.
Poate te poate seda.
Mamă...
Știu.
Știu deja.
Orice mi-ai putea spune...
Deja știu.
Corpul meu a făcut o treabă excelentă.
Da, fantastică.
Ți-am pregătit prima doză.
O să-ți mai ia din durere și vei respira mult mai ușor.
Știți ce?
Pe bune acum...
nici nu-i chiar așa de grav.
Hai s-o facem odată!
Sunt entuziasmată.
Știți câte planuri și călătorii
a trebuit să amân fiindcă nu mă simțeam bine?
Iar acum plec într-o călătorie care e numai și numai pentru mine.
- Da. - Bun.
Sunt atât de mândră de tine!
Și te iubesc.
Și sunt atât de recunoscătoare să te am!
Ești omul meu preferat din toată lumea asta mare.
Sunt aici.
Sunt cu tine.
Futu-i!
Mulțumesc că nu m-ai mușcat.
Petrecerile noastre s-au sfârșit.
Acești actori ai noștri,
Cum v-am spus, erau doar duhuri
Și s-au risipit În văzduh, în aerul subțire.
Și, aidoma acestui vis fără temei,
Turnurile-n nori, mărețele palate,
Templele solemne, însuși globul acesta,
Se vor topi
Și, ca spectacolul cel ireal,
Nu vor lăsa nici urmă.
Noi suntem făcuți Din plămada viselor, și viața noastră mică
O-ncheie somnul.
Bună! Scuze de întârziere.
- Bună, Winter! Cum e la școală? - Bună!
- Cum a mers repetiția? - Bine.
BAZAT PE PODCASTUL „DYING FOR SEX” DESPRE VIAȚA LUI MOLLY KOCHAN
SERIALUL ESTE O DRAMATIZARE.
Subtitrarea: Raluca Dragomir