Vi måste hitta franska halvan
och ge den till Cécile som försoningsgåva.
DETTA HAR HÄNT
Magnanos ville prata med familjen.
De berättar var Weber är, och du hämtar honom.
En liten grej. Han måste tas levande.
Varje uppdrag har en felmarginal.
Den här videon är felfri.
Men när du åkte visste jag att du inte skulle ta med Weber tillbaka.
Diana. Vi varnade dig.
Hur kan du ha den?
Hur kan ni två ha trott att ni var smartare än jag?
Du och 3-0-8.
Var är hon?
Där hon inte kan göra mer skada.
Vi skickades till Sicilien för att se om vi konspirerade?
Tack vare dig. Du kunde valt en annan agent.
Jag hade redan Weber.
Han berättade vad jag behövde veta.
Han har också en familj.
Han hade inget val. Jag tvingade honom att bli ert byte.
Jag gjorde det för byråns bästa,
och jag var tvungen att hålla dig utanför.
Du har ingen aning om vad som är bra för byrån.
Tack vare mitt ingripande, har vi nu hela vapnet.
Är du säker?
Den franska halvan du har är fejk.
Cécile ville ge den till Klein för att ensam bygga vapnet.
-När tänkte du berätta? -Jag berättar nu.
Vi upptäckte det tack vare min plan.
Stanna.
Öppna.
Skynda på.
Det är slut med att ljuga.
Det säger du?
Du matade mig med en massa skitsnack om Manticores ambition.
Du ljög för mig och de andra familjerna.
Bara den enda gången.
Bara en gång.
Och se priset jag betalade.
Du hade just skickat din son att dö.
Och trots det fullföljde du dina planer.
Du behöll tekniken för dig själv
och försökte lura alla.
Äntligen fann du modet att säga det direkt till mig,
vad du tycker om mig.
Nej. Jag har alltid haft modet.
Jag saknade bara din uppmärksamhet.
Och nu förlorade du den.
Och ditt jobb på Manticore.
Du jobbar inte längre på byrån.
Linser inaktiverade. Nu går vi.
Du begår ett misstag.
Hur länge har vi känt varandra?
Hur länge hade du känt Luca?
Det kan du inte tro.
Jag dödade inte Luca.
Du förtjänar inte ett skit!
Edo.
Vänta.
Bry dig inte om att ge mig en föreläsning. Jag har fått nog.
Jag vill förstå.
Visste du att Sicilien var en fälla?
Ja, och jag var emot det.
Det var det vi pratade om när du såg oss gräla.
Du vet att jag alltid har stöttat dig.
Jag trodde verkligen att hans misstankar var ogrundade.
Jag är väldigt besviken på dig.
Att intrigera med en agent bakom vår rygg.
Diana är inte vilken agent som helst.
Sen när har agenter namn?
Sen den modigaste agenten
var villig att riskera livet för vår byrå.
Du försvarar henne passionerat.
För att hon förtjänar det.
För att jag inte är som ni.
Jag behandlar inte alla som schackpjäser.
"Ni"?
Ja, mamma, "ni. "
Om du tillåter att en flicka dödas, är du precis som han.
Edo.
De förhör henne.
Kunde du inte vänta tills de satt i mötet?
Nej, och du?
Inte jag heller.
ÅTTA ÅR TIDIGARE
Jag är förvånad att se dig här.
Min pappa vill att jag pratar om säkerhetssystemet.
Bra.
Och du?
-Varför är du här? -Cécile?
-Det får jag veta nu. -Cécile?
Här är jag, mamma.
Du följer med mig in idag.
Okej.
TILLTRÄDE BEVILJAS EJ
Jävlar!
Hallå!
Vad fan hände?
Min far vet.
Han vet allt om dig, Lugano och 3-0-1.
Fan.
Och du?
Han har sparkat mig.
Hur kom du in?
Jag designade säkerhetssystemet här.
Få ut mig härifrån nu.
Vi har inte tid. Vakterna är snart här.
-Och? Jag fixar dem. -Diana.
-Jag vill härifrån. -Nej.
-Lita på mig. -Det gör jag. Men de dödar mig.
Nej. Min far har fokus på den tyska vapenhalvan.
-Han skulle redan dödat dig. -Du har fel.
De ska förhöra mig
och sen eliminera mig.
Jag kanske bör hoppas på det.
Varför det?
Fången i cellen bredvid...
Vet du vem han är?
Nej.
Vem?
Han är Citadel-agenten
som dödade din bror.
Jag trodde att han var död.
Han sa att han var död.
-Vad tittar du på? -Jag lyder bara order.
Det är du ju bäst på.
Vi lyder alla nåns order.
Du också.
Trots att du försöker bevisa motsatsen.
Jag lyder inte.
Och se vart det ledde.
Vill du fängsla mig också?
Det gör jag, om du vågar blanda dig i igen.
Och kanske tortera mig.
I åtta år.
Lämna oss.
Du sa att han var död.
Förändrar det nåt?
Du ljög för mig.
Igen.
Och vi torterar inte människor.
Jaså?
Vad exakt är det vi gör?
Hjälp mig förstå.
När vi vill att nån ska prata,
vad tror du vi gör?
-Det är annorlunda... -Hur?
Du är bara en hycklare.
Du vågar inte erkänna vad ditt jobb går ut på.
Vi säljer vapen, Edoardo.
Som mestadels uppfunnits av dig.
Mannen fick vad han förtjänade.
Jag berättade inte för jag kan inte prata om det.
Det var för att må bättre.
Jag fattar.
Det kanske inte var rätt,
men jag förstår dig.
Jag har ju begått misstag, eller hur?
Jag försökte ta hans plats fast jag inte var han.
Snälla, öppna dörren.
Nej, vi pratar.
-Jag vill inte prata om Enrico. -Vi pratar om Manticore.
Du har rätt,
vi har inte tid med hyckleri.
Men vi har inte tid med försiktighet heller.
Vi måste attackera Frankrike, ta den andra vapenhalvan,
och börja ta kontrollen igen.
Ska jag starta ett krig nu när vi är decimerade?
-3-0-8 hade en idé. -Där har vi det. Öppna.
Du måste lyssna på henne.
Det är din sista chans att återta makten du förlorat.
Och hämnas min bror.
På rätt sätt.
Hon kommer ändå att avrättas.
Det gick bra.
-Och projektet? -Jag presenterade det.
Ditt förslag är mycket intressant.
Tack.
Jag sa till din pappa att du är genial.
Han är en Zani.
Nu går vi.
Jag säger hej då till Cécile.
Är allt okej?
Varför kallade din mamma in dig?
Hon vill ha mig med sig.
Jag är med från och med nu.
Jag måste vara redo.
Blir hon sämre?
Hon är så sjuk.
Men hon tänker framåt.
Jag vet inte hur.
Trots dagens stress.
Varför, vad hände där inne?
Okej, du kan inte berätta.
Vi pratar om nåt annat.
Jag kan inte göra det här längre.
Vad betyder det?
Edo, snälla.
Nej, Cécile, förklara.
Allt går så fort.
Mamma är sjuk och Manticore har enorma ambitioner.
Mycket större än jag trodde.
Jag måste fundera på hur jag hanterar ansvaret.
Men vi kan göra det ihop. Jag vill vara vid din sida.
Edo, du är ingen arvtagare.
Är ditt första uppdrag att lämna mig?
Vi är grundarnas barn.
Du vet det. Och Manticore kommer alltid först.
Jag trodde vi älskade varandra.
Det gör vi.
Kom igen, upp med hakan.
Rådets ordförande tillkännagav igår att han inte kommer att sluta...
Min geniale bror.
De gillade visst ditt projekt.
Jag bryr mig inte, Enrico.
Cécile lämnade mig.
Bara så där?
Ja, för mig, men inte för dem.
Dem?
Marianne förbereder sig för successionen.
Det är absurt,
för jag känner Cécile, och hon är inte redo.
Det vore skumt om hon styrde med pappa och Klein.
Det är väl hennes tur.
Nej, det är Klein som tvingar isär oss.
-Han vill fortsätta räknas. -Visst.
-Vems sida är du på? -Din. Alltid.
Men ert förhållande skapar tydligen en obalans mellan byråerna.
Du vet att jag älskar dig, jag beklagar din hjärtesorg,
men du måste tänka på våra egna intressen.
Och Manticores bästa kommer alltid först.
En mycket våldsam explosion har skakat katedralen i Milano.
Åh, herregud.
Vi inser allvaret i den här nyheten
som vi verifierar medan vi talar.
Men utifrån den information vi får in...
-Det var inte vi. -Edo.
Säg att vi inte hade med det här att göra.
Det är fruktansvärt,
men det finns ett skäl.
Ett skäl?
Vad hade ni för jävla skäl att förstöra katedralen?
Att vända bort världens blickar,
för att ha fria händer.
Bilderna lämnar oss mållösa.
Familjerna fick en komplett lista på Citadel-agenter.
Över hela världen.
Deras baser och adresser.
Vi tänker dra igång en global attack.
Idag ska vi förstöra Citadel.
Vi behövde en distraktion.
En distraktion?
Att döda hundratals människor?
-Vi är inte terrorister! -Vi vet...
Vi vet att du styrs av de bästa avsikterna,
men det är enda sättet.
Det är krig, vare sig du accepterar det eller inte.
För länge sen sa nån klokare än jag
att vi inte kan undvika krig för att få fred.
Verklig fred.
Det är vårt öde.
Så småningom förstår du.
Vi attackerar idag. Och jag leder uppdraget.
-Du? -Oroa dig inte, jag bad om det.
Tro mig, jag är redo.
Det gillar jag inte.
En arvinge måste visa vad han går för.
Jag måste gå.
Enrico.
Vårt jobb är inte i fronten.
Edo, jag vill vara där.
Önska mig lycka till.
Jag har inget att säga dig.
Signor Zani.
Det är en ära, men synd att vi måste ses så här.
Du har en minut.
Jag är skyldig.
Jag lydde inte order, jag saboterade utbytet...
Säg nåt jag inte vet.
Vad vill du?
Jag vill bli överlämnad till Frankrike.
Familjens överhuvud vill se mig död.
-I Frankrike avrättas du. -Här också.
Vad vinner man på dö i Paris, förutom utsikten?
Kanske ingenting.
Men om jag kan genomföra planen jag har i åtanke,
och tar mig ut levande,
kanske du byter uppfattning om mig.
Du har 15 sekunder att berätta planen.
Du har den tyska vapenhalvan.
Jag är den perfekta ursäkten att ta mig in i det franska HK
och stjäla den andra.
Använd mig.
Hur?
Som en trojansk häst.
Inser du vad vår idealistiske son har gjort?
Han som prisar renhet.
Han gjorde låsen och behöll huvudnyckeln.
Är du arg på honom för att du inte visste
eller för att han är mer kapabel än du trodde?
Poängen är att jag måste fatta ett beslut.
I dag.
Det är en konkret, omedelbar möjlighet.
Om vi lyckas, kan vi återställa balansen i Europa.
Och ta tillbaka
allt som är vårt.
Det är en stor fördel.
Hur riskabelt är det?
Mycket, kanske för riskabelt,
eftersom den trojanska hästen skulle föra in Edo.
Varför?
Huvudnyckeln han uppfann är extremt...
Extremt kraftfull.
Men den har biometrisk teknik
som bara fungerar på honom.
Då finns det inget att diskutera.
Vår son ska inte riskera sitt liv för Manticore.
Du lovade mig.
Jag ska sammankalla grundarfamiljerna
och ställa saker till rätta en gång för alla.
Tillsammans i samma rum igen.
Hoppas det finns en poäng.
Det är inte trevligt.
Det blir användbart.
Jag ser på dig och föreställer mig din oro, din rädsla.
Du behöver inte föreställa dig, Ettore.
De är verkliga.
Det är för att jag var den första som undergrävde grunderna för vår allians.
För åtta år sen var jag den första
att ta in stridsäpplet.
Och nu har dessa frön slagit rot.
Och spridit sig bland er två,
och skapat ännu mer lögner och konflikter.
Men jag är här för att ställa saker till rätta.
Som ni nu vet är jag den enda som har båda vapenhalvorna.
Jag vill ge tillbaka dem.
Nu när du kan dominera oss?
Nu när jag kan, vill jag inte.
Om vi alla har samma vapen, blir vi lika starka.
Och jag ska ge dig, Cécile,
den person som är ansvarig för att ha dödat din agent.
Vi löser våra meningsskiljaktigheter och går vidare.
Som en stor, lycklig familj.
Det är inte läge att spela spel, Ettore. Vad är haken?
-Det finns ingen. -Du måste vilja ha nåt i gengäld.
Jämställdhet mellan byråerna.
Inga fler sanktioner.
Manticore Italien räknas på nytt, lika mycket som ni gör.
Vi tre, som jämlikar och överens.
Vi återför Manticore till de idéer
som förenade oss för 13 år sen,
med de andra familjerna.
Och vi slutar slåss sinsemellan.
Jag är med.
Okej.
Nu...
Berätta allt om vapnet.
Vi måste alla veta vad vi har att göra med
när de två äppelhalvorna sammanförs.
Wolfgang.
Den franska vapenhalvan är fejk.
Cécile ville lura dig.
Va? Vad menar du?
Giada.
Vart för ni mig?
Jag lovade Cécile
att hon skulle få fången och båda vapenhalvorna.
Vill du fortfarande åka?
-Med ditt lilla trick. -Självklart.
Jag är glad att du ändrade dig.
Nu när jag vet vad vapnet är, kan det hjälpa oss att nå vårt största mål.
-Att förstöra världen? -Nej.
Att kontrollera världen.
Precis som du alltid velat.
Bra.
Men ljug aldrig för mig igen.
Inte du heller.
Nu måste vi bara klura ut Dianas roll
och hur vi får henne därifrån.
3-0-8 kan dö. Det vet hon och det borde du också veta.
Okej.
Edo.
Jag lovade din mamma att du inte skulle åka.
Om nåt händer dig,
förlåter hon mig aldrig.
Jag skulle aldrig förlåta mig själv.
Då händer ingenting.
ÅTTA ÅR TIDIGARE
Nej!
Matteo.
Vem dödade honom?
Ge mig en minut med fången.
Är du okej?
Ja.
Jag är glad att se dig igen.
Håll dig då vid liv i Paris.
Ja, det vore trevligt.
Vi är här för att återta Italiens framtid.
Ingen blir kvarlämnad.
Många av oss har inte sett ett farligare uppdrag.
I NÄSTA AVSNITT
Agent 3-0-8 är nu i Frankrikes förvar.
Edoardo.
Det är ett steg mot en ny början.
-Jag lyssnar. -Edo Zani utnyttjar dig.
-Det är inte långt kvar. -Hon klarar det.
Allt hänger på henne.
Översatt av: Sara Ritzén Awunor