En episodis anteriors…
Un assassí en sèrie va matar l'Emir Goodspeed.
Té un llibre amb la seva feina.
Les van transformar perquè s'assemblessin a un assassí.
Li falta una víctima.
L'Aileen Wuornos. Com li direm, al monstre?
"El Fan."
Tinc una desapareguda. Si fos rossa, semblaria la seva germana.
-Què vols? -2,2 milions.
Vull l'Aileen i el llibre.
Sé que no ets tu. Per a qui treballes, Bobby?
Recordes la nit que em vas demanar que anés a buscar una caixa?
Vas dir: "Crema-ho tot."
No la vaig cremar.
L'Ed Ramsey és el Fan?
-On vas? -A la festa d'aniversari.
COMPTE: 987382092 AMB AMOR, BOBBY
Saps què m'encanta d'aquest projecte?
Cada transformació té un repte únic.
Ara, amb tu, són les dents.
L'Aileen estava acomplexada amb les seves dents.
De fet, en totes les fotos que té de jove
té la boca ben tancada.
Ara bé, el 1986, va anar a un ortodontista
i va deixar un dipòsit per als ferros: 600 dòlars.
Els diners que havia robat
de l'home que va assassinar tres setmanes abans.
El dentista la va examinar, li va fer el motlle de les dents
i jo l'he aconseguit per internet per només 169,50 $. Una ganga.
Veus que les de davant estan totes juntes?
Era el que ella volia arreglar, però la policia la va arrestar
dos dies abans de col·locar-se els ferros.
La pobra va morir així.
Per això haurem d'ajustar les teves dents.
Obre la boca perquè pugui fer un motlle de les teves dents
perquè siguin perfectes.
No farà tant de mal com el martell.
Vols que juguem?
Segueix així.
Mira com lluita.
Sí. Obre la boca.
Estic cansat de jugar. Obre la boca! Hòstia, gràcies.
Un, dos, tres, quatre,
cinc, sis, set
i… deu.
L'únic que pots fer és decidir com en serà de difícil, tot això.
Però passar, passarà, Shannon,
tal com ha de ser.
És perfecte. Molt bé.
Anem a la festa?
Caitlin. Horace. Quina il·lusió veure-us.
Per molts anys, Ed. Moltes gràcies per convidar-nos.
A vosaltres per venir. Bé, si certa representant del Congrés
no m'hagués contractat per a la seva campanya,
cap de nosaltres seria on som avui, oi?
Disculpa. Un Manhattan per a ell
i un cafè gelat amb Baileys per a ella.
Quina memòria.
La clau per ser un bon amfitrió és conèixer bé els convidats. Perdoneu.
April, estàs guapíssima.
Cada any vinc al teu aniversari, però a tu no se't nota ni un any.
Ja parles com una política de debò. Potser alcaldessa?
-És una idea. -I una de bona.
Ei. Ara comença la festa. Has vingut.
-Per molts anys, Ed. -Moltes gràcies. És un plaer.
Vine un moment. Mira, és el Lawrence Buckley.
Li he parlat tota la setmana de la Fundació Somewhere.
-Estàs preparada? -Preparadíssima. I he portat reforços.
Recordes l'Alex?
Com me'n podria oblidar? L'home del moment. Gràcies per venir.
-L'honor és meu. Per molts anys. -Gràcies. Sisplau, gaudiu.
TRES DIES ABANS
-L'Ed Ramsey, eh? -El mateix.
No sembles sorprès.
Un ric poderós matant sense remordiments?
-Sí. -Sembla factible.
-Ho sap algú més? -No.
No pots mantenir el secret gaire més.
No, però així tindré temps de conèixer-lo. Trobar-li el punt feble.
Necessito saber-ho tot del Ramsey, fins i tot com va créixer.
-I la família? -Mare, pare i germana morts.
Un paio d'on va néixer diu que en sap alguna cosa,
però només m'ho dirà en persona.
I ara vols anar fins a Indiana?
-Jo no. -Ni de broma.
Què? Són un o dos dies, màxim.
Mira, remena la porqueria i mira què hi pots trobar.
Vinga, va.
Ja. I per què no hi vas tu?
Perquè jo he d'anar a la festa d'aniversari del Ramsey.
Només per a gent vip. Hi vaig amb l'Elle.
Una cita a la festa d'aniversari d'un assassí?
Fet a mida.
Si volem interrogar el Ramsey, s'omplirà d'advocats
i no li traurem res.
D'aquesta forma, vaig a casa seva
i l'estudio abans que l'atrapem.
És com un interrogatori de tres hores sense advocats.
Vinga, nano, va.
Tu vas a beure xampany i jo, al mig del no-res, a Indiana?
Exacte.
-Continua recte 117 km. -No cardis.
-Només un? -Espero algú.
És el primer cop?
Que veus un negre.
-Inspector Sampson? -Vostè deu ser el Dex.
Gràcies.
-De què coneix l'Ed? -Érem veïns de petits.
Mateixa edat, mateix carrer. Les mares volien que fóssim amics, però…
Però?
Ja es veia que tenia alguna cosa estranya. Fins i tot quan érem nens.
-I ara aquest… Déu meu. -Una mica com tu.
Ed, mira això.
La Felicia està buscant "assassines en sèrie d'abans".
Que interessant.
Espero no assemblar-m'hi. Has llegit l'article, oi?
Busca gent que s'assembli a assassins.
No t'assembles a cap assassina que hagi vist.
Podria ser. No se sap mai.
Alex, no sabia que fossis amic de l'Ed.
Vinc amb l'Elle.
L'Ed ajuda molt a la Fundació Somewhere.
I tu? Són certs els rumors que et presentaràs a les eleccions?
Aquesta no és una ciutat on puguis estar al mateix lloc durant 20 anys.
O vas amunt o avall. Jo m'estimo més anar amunt.
Ei. Hauríem de preguntar-ho a aquests dos.
Vinga, va. Que quedi entre nosaltres.
El que digueu no sortirà d'aquí. Què passa amb aquest assassí?
-No us seguiré el joc, Horace. -Només som ciutadans preocupats.
Pots preguntar.
Però no respondràs. I assentir amb el cap, sí o no?
-Sí. -No és l'hora de sopar?
Això ho decideixo jo. Vinga, April. La gent està espantada.
I només volem informació. Ets comissària.
L'Alex és l'investigador del cas. Digueu-nos alguna cosa.
Ja us ho he dit: podeu preguntar.
-Víctimes? -Diverses.
Més de cinc?
-Teniu sospitosos? -Encara no.
Però tenim el perfil de l'assassí.
Trobeu que ens interessa o encara ens espantarà més?
No, no. Volem saber-ho absolutament tot. Moltes gràcies.
Recordeu, però, que és una teoria.
Però ja fa temps que t'hi dediques. Ets el millor.
Escoltem la teoria.
Un home blanc, d'uns quaranta, murri, segur d'ell mateix, més Bundy que Dahmer.
Sap fer servir el seu aspecte i el seu carisma. En homes i dones.
Déu meu.
Té diners i bones connexions, però no va començar així.
Era pobre de petit, amb una vida ben diferent de la vida de luxe d'ara.
Diria que és de ben al sud, potser de l'Oest Mitjà.
-Sí. -Impressionant.
L'Eddie era encantador quan volia.
Però, quan no el miraves, t'observava.
Sempre duia una càmera i feia fotos. Era rarot.
Parlem de més que rarot, no? Alguna cosa en concret?
Quan tenia 14 anys, va passar una cosa.
Apareixien ocells morts per tot arreu: als canals, al cementiri, als porxos…
Tota mena d'ocells, però amb una cosa en comú:
no tenien potes.
Els havien torturat.
-Creu que va ser el Ramsey? -Ho sé segur.
El mateix any, havien operat l'Eddie i estava enllitat.
La meva mare és coneguda per la sopa de pollastre.
Em va fer portar-li'n. Vaig anar la seva habitació a l'àtic.
No vaig trucar.
I vaig veure les potes, sobre el llit, com cartes de beisbol.
Ningú ho sap.
Per què no? El paio matava ocells.
Sap les fotos que li he dit abans? Eren del meu pare.
Sense la seva mare.
Si hagués dit res, hauria destrossat la família.
Així que vaig callar. Al final va parar.
Creia que havia crescut o se n'havia cansat.
I no era això, no?
No ho sé. Potser hauria de parlar amb algú altre.
I amb qui hauria de parlar?
El Ramsey em va enviar cartes després. No vaig respondre.
Sempre parlava d'un paio de Filadèlfia, es deia "Mike el Blanc".
De Filadèlfia? No de Lowell?
Li diria que parlés amb sa mare, però fa anys que no la visita.
Un moment. La mare de l'Ed Ramsey és viva?
No som els primers que caminem en aquesta terra ni que hi mengem.
Vull honrar la tribu anacostan…
JOHN Hem de parlar
…ja que som a la seva terra.
Pels nadius.
El porc que veieu s'ha cuinat de manera tradicional:
a foc lent durant hores per la calor generada amb pedres del riu i arbustos.
Abans de començar, voldria que us uníssiu a mi
per donar les gràcies a aquest animal per oferir-se…
Fotos i xantatge. Almenys el paio és constant.
També és constant en les mentides.
Saps que deia que la mare era morta? Doncs és ben viva.
Això m'interessa.
No esperis gaire res. M'ha dit que fa 25 anys que no parlen.
Esclar que no parlen.
No, la mare morta és clau en la mitologia personal del Ramsey.
No pot haver-la deixat així.
L'havia d'assassinar simbòlicament
per poder ser l'home que volia ser.
El que implica que encara té poder sobre ell.
Parla amb ella. Continua investigant.
Sí. I tu què estàs investigant ara mateix? Les safates de gambes?
Parlem més tard, John.
Molt amable.
Com va, Elle? T'ha agradat el brindis?
Bé, si volguéssim honrar els indígenes, els tornaríem les terres.
Això és el que m'agrada de tu: tens el cor pur.
On tens el guardaespatlles?
M'agradaria que tastés la part del coll, la millor.
Ha anat al bany. Començo a pensar que s'ha perdut.
Disculpa'm.
Estimat Eddie, Gràcies per les cartes. Estic bé.
Tens una ordre de registre?
No en necessito una per anar al bany.
N'has passat tres abans d'arribar aquí.
És fàcil perdre's en una casa tan gran.
Estic content d'haver arribat fins aquí,
perquè és impressionant.
Ja sabia que apreciaries l'art.
Amb la teva feina, ficant-te dins les ments dels assassins.
Suposo que tots dos apreciem la mort.
I el whisky.
Pappy Van Winkle. M'han dit que és el teu favorit.
Qui t'ho ha dit?
Conec moltes persones,
no recordo qui m'ho ha dit concretament.
Però és cert, oi?
Fem-ne un tast, no?
Pels plaers més estranys de la vida.
És ben bo, oi?
-N'has posat molt. Gràcies. -No és res, però això no és de franc.
Vull saber-ho tot del perfil de l'assassí que has pensat.
-Què més me'n pots dir? -Ja n'he dit massa.
Vinga, Alex. És el meu aniversari.
L'home que busquem és excepcionalment brillant.
Excepcional.
Però el seu intel·lecte amaga una gran inseguretat.
Per què ho dius?
Adora altres assassins en sèrie més impressionants.
Vol ser part del club desesperadament.
Potser respecta el que han aconseguit,
la manera en què han deixat el seu llegat a la psique col·lectiva.
Però què sabré jo?
-Creus que el pots atrapar? -Sé que puc.
I això per què?
Perquè jo el conec més que ell mateix.
Vol ser una llegenda,
però l'únic que fa és copiar les llegendes reals.
Fins i tot té un llibre. Com si fos un fan.
L'hem anomenat així: "el Fan".
Que enginyós.
Ei. Hauríem de tornar a la festa.
Que sigui el nostre secret, d'acord?
No tinc prou Pappy Van Winkle per tothom.
A casa meva. A la meva puta casa. Merda.
Estic bé. Estem bé.
Merda!
Genial, una ampolla de 10.000 $ remullant el formigó.
T'ho estàs perdent.
Quantes n'has begut?
No les compto, tresor.
-Ei. -Ei.
-On eres? -M'ha trucat el John.
-Va tot bé? -Sí, sí. Tot bé.
Ei. Tu has dit al Ramsey que m'agrada el Pappy Van Winkle?
No. Per què ho dius?
"Qui fa el sord quan clama el desvalgut
"tampoc no serà escoltat quan ell clami."
Era el versicle favorit de la mare, en pau descansi.
El sopar dels diumenges començava així
i, quan ens va deixar, vaig fer una promesa:
honrar aquest sentiment la resta de la meva vida.
Bona nit. Soc l'inspector John Sampson. Voldria parlar amb la senyora Ramsey.
-Vaig a veure si vol visites. -Gràcies.
Aquest any és una fita per a mi.
Pensava que la mitjana edat comença als 45.
I ara… hauria d'haver dit als 50.
Estàs molt bé. No sembla que en tinguis més de 35.
Em pregunto si són els gens o és cosa de la doctora Daine.
Jo no dic res. En el meu camp no presumim, només volem que ens recomanin.
Per als nouvinguts, deixeu-me explicar-vos les normes.
No vull regals d'aniversari.
Només demano que feu un donatiu a l'obra benèfica que us estimeu més.
I sí, preguntaré quant ha sigut i a qui, perquè soc així.
Però, primer, us vull explicar la història
d'una obra que significa molt per a mi.
El primer cop que em vaig dedicar a canviar les coses en aquest món
va ser quan van assassinar la mare.
Una cosa així et dona una altra visió del món.
-Segur que sí. -No sempre he tingut diners.
Però sí que tenia temps, energia i molt d'amor.
Així que ho vaig deixar tot per un noi que es deia Isaiah.
El pare de l'Isaiah, el Jason,
era un traficant que el va abandonar.
I després, la seva mare, la Joanne, va morir.
Era una drogoaddicta, probablement també prostituta.
Així que la càrrega de criar-lo va recaure a la seva àvia, la Regina.
Era una dona forta i orgullosa, i va fer tot el que va poder.
Però l'Isaiah era tossut, autodestructiu.
La imatge de la seva mare venent-se a estranys per drogues
el va fer enfadar amb el món.
Alex, què passa? Per què parla de tu?
Va ser difícil veure'l lluitar per demostrar que era alguna cosa més
que el fill d'una drogoaddicta i una puta.
Espero que la història acabi bé, Ed.
És més un "continuarà".
No dic que no hagi estat difícil per l'Isaiah.
La vida li posa reptes inesperats.
Va conèixer l'amor de la seva vida, va tenir dos fills meravellosos
i després, tràgicament, van disparar a la seva dona.
Ara està lluitant
per no tornar a la situació d'autodestrucció del passat.
No sé si se'n sortirà, però sí que sé una cosa:
no tindria cap oportunitat en el món si no fos per mi.
I per això mai l'abandonaré.
Per molt que s'ensorri. Però prou d'històries tristes.
Felicia, per què no comences tu?
Elle. Elle.
Què collons passa entre tu i l'Ed?
No ho sé.
I una merda. T'estava picant. No em menteixis.
-El Ramsey és el Fan. -Què?
-No m'ho crec. -No n'estava segur, però ara sí.
Elle, li has explicat mai res d'això?
No. No ho entenc.
Si el Ramsey és el Fan, llavors… Des de quan ho saps?
Quan vas començar a sospitar?
Fa uns dies.
Per això has volgut venir a la festa.
I no m'ho vas dir?
Si ho hagués fet, hauries estat incòmoda.
"Incòmoda"? No hauria pas vingut, collons.
Però això hauria estat un problema, oi?
Si jo no hi vaig, tu tampoc. I per això m'has mentit.
-No t'he mentit. -M'has amagat la veritat.
Per mi, això és mentir.
Fingir que no ho és fins i tot és pitjor.
Espera, no. Escolta'm. Només és…
Prou.
Tens alguna cosa?
La mare del Ramsey té demència. Físicament, hi és, però com si no hi fos.
Merda. Necessito un punt de pressió.
Com va allà? Sap que l'estàs buscant?
Sí. Comença el joc.
Mira.
Prova una cosa que es diu lucidesa paradoxal.
Les persones amb demència poden tenir flaixos
si dius certes coses.
És difícil, però si funciona…
Tens idea què pot ser?
De fet, sí. Crec que el Ramsey m'ho acaba de dir.
Què passa, Elle? Va tot bé?
-Sí. Tot bé. -Estàs mentint, Elle.
Ja es veu que has plorat. Què passa?
Saps que me'n pots parlar, oi? Sigui el que sigui.
Amb tot el que hem passat junts, et considero una amiga de debò.
-Espero que tu també. -Sí, esclar.
No em trobava gaire bé i volia tornar a casa d'hora.
No pots marxar.
És l'hora del xou.
Vols dir el Buckley.
No sé si podré fer-ho.
Elle, has esperat aquest moment durant mesos.
-Els nanos compten amb tu. Oi? -Sí.
-Vinga, va. -Tens raó.
"Qui fa el sord quan clama el desvalgut
"tampoc no serà escoltat quan ell clami."
"Qui fa el sord quan clama el desvalgut…"
"Tampoc no serà escoltat quan ell clami."
-Qui és vostè? -Em dic John, soc de la policia.
Vull parlar sobre el seu fill, l'Eddie.
"Jesús començà a plorar."
Senyora?
"No vull veure morir el nen."
"Als ulls del Senyor té gran vàlua…"
"La mort dels seus fidels."
Era una santa.
La germana de l'Eddie?
Que ha fet res més dolent, l'Eddie?
Elle Monteiro, et presento el meu amic Lawrence Buckley. N'hem passat moltes.
Com era la frase? "Amic de…"
Amic en la necessitat és amic de veritat.
L'Ed m'ha anat perseguint amb la teva organització durant setmanes.
Així que vinga, escoltem què has de dir.
És el moment, Elle. Ara o mai.
La Fundació Somewhere depèn de mentories.
La mainada que ajudem…
Parla més fort, reina. Soc dur d'oïda.
Em dic Elle. I el que vull dir és que intentem…
Donem a la mainada una perspectiva global.
No tot és rebre, també s'ha de donar.
Bé, i quines són les despeses?
Fluctuen. Hem anat creixent…
Volia un percentatge, reina, no una redacció de cinc paràgrafs.
El meu nom és Elle Monteiro. Les despeses són el 22 %.
-Una mica altes. -Comparades amb altres…
Has anat a alguna protesta contra les forces de l'ordre?
Això no és rellevant.
Els dono suport amb el 60 % de les meves donacions anuals.
Creu-me, és rellevant.
Sí. He anat a protestes contra la policia. A més de les que puc comptar.
I això no la fa antipolicia.
De fet, Larry, està sortint amb l'inspector Cross.
Estàs embolicada amb ell?
Això importa?
Bé, no ho sé. Què et sembla un quart de milió?
Elle. Elle.
Què és això?
El senyor Buckley li oferia un quart de milió
per a la Fundació Somewhere.
Esteu junts, oi? Crec que serà el meu donatiu anual.
El Lawrence i jo som iguals.
Quan trobem un projecte que ens apassiona,
el volem veure fins al final.
Si em disculpeu…
Elle, què ha passat allà?
Que he acceptat una donació amb un assassí d'intermediari?
Jugava amb tu per fotre'm. Igual que amb el discurs.
No m'importa la motivació.
Em preocupa que l'home que estimo em posi en aquesta situació.
No us baralleu.
Vols que parli amb ella?
De fet, crec que em toca a mi fer una cosa per tu.
Sé que has dit que no volies regals,
però, ja que el meu amic ha anat fins a Indiana,
espero que facis una excepció.
Que siguis molt feliç.
Et desitgem tots, Eddie,
que siguis molt feliç.
Aquesta m'agrada.
T'estàs fotent en un bon merder.
Per què dius que és morta?
Què vols que faci? La pobra dona no hi és tota.
De debò? El meu company l'ha trobada bastant lúcida.
Li hem llegit el seu versicle favorit de la Bíblia
i se li ha aclarit el cap.
-Li ha explicat moltes coses. -És una dona gran ben fràgil.
Però ja era fràgil abans que fos vella, oi?
Espero que sàpigues que no devia ser una cosa personal
quan et va deixar de banda.
Se'n diu dol patològic:
un pare perd un fill
i talla els lligams emocionals amb el que sobreviu.
És un mecanisme d'autodefensa,
però és devastador per al fill que queda.
Vols que et pagui per la diagnosi?
Per a ella, va ser com si tu també haguessis mort.
Però no, desitjaves l'aprovació de la mama.
I, quan no la vas aconseguir, vas començar a esforçar-t'hi més.
Vas començar a fer coses que ella no podia ignorar.
-Com els ocells. -No saps de què parles.
I, quan no va funcionar i et vas adonar
que no t'estimaria mai més,
vas fer com si fos morta.
L'havies d'assassinar a la teva ment per no haver de viure amb la idea
que la teva pròpia mare era viva
i no li importaves una merda.
T'hi has acostat, però no és exacte. No li vaig dir res dels ocells.
Sí que li vaig dir que faria qualsevol cosa per ser fill únic.
Qualsevol cosa.
Tots tenim secrets, Alex.
Però jo estic preparat perquè els meus surtin a la llum.
Per molts anys, Ed.
PENDLETON Fes-ho ara.
Deixa-ho! Deixa-ho!
Ajuda! Socors! Ajuda, sisplau!
No! No! No!
-No! -No pots anar enlloc, Shannon.
He de ser perfecta, oi? Com l'Aileen?
No. No!
No diguis res. No has vist res.
Ja gairebé és l'hora del pastís.
-Senyor Ramsey? -Dona'm un segon.
M'ha demanat que li digui quan…
Dona'm un segon, collons!
On eres?
Un gintònic. No, només ginebra.
Està bé? Sembla que hagi vist un fantasma.
Ostres! És magnífic!
Per molts anys, Eddie.
Per molts anys. Per molts anys, Eddie.
Demana un desig.
El pastís l'he fet jo mateix, així que tothom l'ha de tastar.
Moltes gràcies.
T'has dutxat i t'has canviat de camisa.
Quins botons més macos. També he d'afegir TOC al perfil?
Em sorprèn que segueixis aquí.
Ha passat res quan has anat a buscar vi?
No fotis. Ets tan arrogant com per tenir-la aquí?
No sé de què parles,
però encara sort que t'has quedat, perquè no sabia si ho podries veure.
-El què? -El moment que et tornes carabassa.
Tot bé? Potser hauries de respondre.
És l'hora de la carabassa.
TANIA HIGHTOWER Ets tu?
-Què has fet? -No sé de què parles.
No ho sé, nano! No disparis!
Ets tu, oi? És l'incident que va denunciar el Sampson.
-La vas matar? -No disparis! Sisplau, no disparis!
-Deixa'm. -No em parlis.
Elle. Elle.
-Ha estat ell. -Qui?
-El Ramsey. -Què? Per què?
-Perquè és l'assassí. -Alex.
Escolteu-me. L'Ed Ramsey és el Fan.
Molt bé. Val més que marxis.
Molt bé, inspector. Ens agradaria creure'l.
Però és l'Ed.
-Oi que he dit que tenia un perfil? -Sí.
Una infància humil, l'encant del Bundy… El descriu a ell, l'Ed Ramsey.
Fa un minut, ell ha admès que va matar la seva germana.
Va morir per intoxicació de monòxid de carboni.
Aquest paio rapta persones.
Les mutila, les executa.
És un puto monstre.
L'únic monstre que veig aquí ets tu.
Molt bé, sí. Tens raó.
És horrible, però no deixeu que us faci dubtar.
La qüestió és: per què ara?
Aquest vídeo apareix
just quan descobreix que és sospitós.
-Alex. -No. Espera.
Us agraden els vídeos? En tinc un per a vosaltres.
No ha dit que la seva mare era morta? Que la van assassinar?
I això què és?
Que siguis molt feliç.
Ramsey, qui és?
És una gravació de la seva mare, feta avui mateix des d'Indiana.
Tota la història de la mare és mentida.
Tot aquest home és mentida.
Val més que marxis.
-No em creus? -No és el moment ni el lloc.
Ves a casa i truca al representant sindical.
D'acord, tot va bé. No passa res.
Deixem-ho estar.
L'inspector Cross ha begut una mica massa.
Té molta pressió.
El que passi a casa del Ramsey queda aquí. Oi, Alex?
Mira, ves a la merda, fill de puta.
-Déu meu. -Deixeu-me o us detinc.
-Fora, ja. -Ei.
La Shannon Witmer és viva. Probablement, en aquesta casa.
Fora.
La mare que el va parir.
Deixeu-me, collons!
Una sol·licitud de retirada de placa i arma.
No és opcional. Les has de lliurar.
A l'episodi següent…
Per què coi em culpes a mi?
-Ho vas començar quan em vas denunciar. -Compte, no et passis.
La Shannon és l'última víctima.
És un perfeccionista i està obsessionat amb guanyar.
-Parles del Fan o de tu? -M'he equivocat, ho sé.
No podeu deixar que se surti amb la seva.
És tan difícil?
I la seva amiga?
Ha trobat el testimoni que l'enfonsarà.
N'estan segurs?
Subtítols: Gerard Minaya Surroca
Supervisor creatiu Guillermo Parra