‫משטרת הודו‬
‫החלטה שגויה אחת‬
‫במה אתה מסתכל?‬
‫בלא כלום. פשוט מזג האוויר משתנה.‬
‫החורף מגיע.‬
‫אה, החורף של דלהי.‬
‫אוכל טעים, בגדים חמים, בקרים ערפיליים.‬
‫נראה שאת שוכחת את הערפיח, את הזיהום, את התנועה ואת התאונות.‬
‫זה בסדר להעריך שינוי. בין אם של מזג האוויר ובין אם של אנשים.‬
‫זה גורם לחיים להיות מעניינים יותר ולהיראות ארוכים יותר.‬
- ‫- במיוחד כשיודעים... - תשתקי, אשו.‬
‫זה בסדר לדבר על זה.‬
‫אני חושב שזה לא בסדר.‬
‫אני חושב שעלינו לפגוש רופא נוסף.‬
‫החיים קצרים, בסדר?‬
‫חולה או לא,‬
‫"החיים צריכים להיות מפוארים, לא ארוכים, חברי."‬
- ‫- אני שונא את הסרט הזה. - לא נכון.‬
‫שמת לב שאת אף פעם לא מקשיבה לי?‬
‫אחרי הכול, אני בעלך.‬
‫אני מכירה אותך טוב מדי.‬
‫יש לך כמה בעיות.‬
‫באמת? אילו?‬
‫אתה חם מזג.‬
- ‫- ו...? - כשאתה ממהר,‬
‫אתה גורב גרביים לא תואמות.‬
‫גם אני מתגעגעת אליה מאוד.‬
‫למרות שלא היה לנו הרבה זמן ביחד,‬
‫הזיכרונות שיצרנו‬
‫מספיקים לכל החיים.‬
‫והיא אפילו הכינה אותנו לזה.‬
‫זאבת, מחלה נדירה.‬
‫בדיוק כמוה.‬
‫נדירה.‬
‫היא הייתה בחורה תוססת.‬
‫היא ידעה ליהנות מהחיים.‬
‫אימא,‬
‫איך הצלחת להתמודד עם הכול אחרי שאבא נפטר?‬
‫כשמכה אחת מנפצת הכול,‬
‫איך אפשר להמשיך הלאה?‬
‫על ידי איסוף החלקים בזה אחר זה.‬
‫והיה לי אותך.‬
‫תקשיב,‬
‫אפילו כשנותר לך רק דבר אחד,‬
‫להיאחז בו‬
‫ולהתמודד באומץ עם הסערות,‬
‫לזה קוראים חיים.‬
‫יקירתי, לבי מזמר‬
‫את יפה יותר מהירח‬
‫יקירתי, הרוח הקרירה‬
‫משתוקקת לנגוע בשערך היפה‬
‫איך אספר לך‬
‫שמרגע שעיניי ראו אותך, אהובתי‬
‫אני משוטט בנתיבי האהבה‬
‫הולך לאיבוד במחשבות עלייך‬
‫אויבת, אויבת‬
‫את האויבת שלי‬
‫שנתי נודדת בלילות בגללך‬
‫את האויבת שלי‬
‫כשאת בשבילי הכול על מה אני יכול להתלונן?‬
‫ליבי כולו שייך לך כעת‬
‫מאז שכף רגלך דרכה בביתי‬
‫ביתי הפך לגן עדן‬
‫כשאני רואה אותך אני מוצא את דרכי‬
‫המסע שלנו יהיה קל עכשיו‬
‫איך אספר לך?‬
‫שמרגע שעיניי ראו אותך, אהובתי‬
‫אני משוטט בנתיבי האהבה‬
‫הולך לאיבוד במחשבות עלייך‬
‫אויבת, אויבת‬
‫את האויבת שלי‬
‫שנתי נודדת בלילות בגללך‬
‫את האויבת שלי‬
‫שנתי נודדת בלילות בגללך‬
‫את האויבת שלי‬
‫מחסן ראיות‬
‫המפקד, יש עוד חמש סככות שמלאות בחפצים שניזוקו מהפיצוץ.‬
‫אין להעריך את ההרס על סמך חפצים, אלא על סמך החיים שאבדו.‬
‫כן, המפקד.‬
‫איבדנו 250 אזרחים חפים מפשע.‬
‫ויקראם, תעשה מה שצריך.‬
‫אני רוצה את המנוולים.‬
- ‫- תחי הודו. - תחי הודו.‬
‫צוות, טארה שטי, מפקדת היחידה ללוחמה בטרור בגוג'ראט.‬
‫וטארה, תכירי את קאביר ואת ראנה.‬
‫את כבר מכירה את ויקראם. הם מטפלים בחקירה הזאת.‬
‫המפקד, הם חזרו על המודל של גוג'ראט.‬
‫ברור. המפקד, המוג'אהדין ההודי כבר נטל אחריות.‬
‫כולנו יודעים שזה בדיוק כמו בגוג'ראט.‬
‫המפקד, לא ניתן היה לבצע את הפיגוע בלי עזרה מקומית.‬
‫אנחנו מודעים לכך, שטי. מה יש לך לחדש?‬
‫אם אתה מעודכן כל כך, למה לא הקשבת למודיעין שלנו?‬
‫לאיזה מודיעין?‬
- ‫- המודיעין שלכם היה ליום הרפובליקה. - אני מצטערת.‬
‫המוג'אהדין ההודי לא פועל בהתאם ללוח הזמנים ולציפיות שלך.‬
‫המפקד, הבהרנו לחלוטין שדלהי יכולה להיות היעד הבא אחרי אחמדאבאד.‬
‫איזו מחלקה יידעתם? הם יכלו להזהיר אותנו ישירות, המפקד.‬
‫פרוטוקול, ויקראם.‬
- ‫- קחי את הפרוטוקול ו... - ויקראם.‬
‫מספיק, טארה.‬
‫זה לא הזמן להתווכח, אלא לפעול.‬
- ‫- כן, המפקד. - אני מסכימה, המפקד.‬
‫אני והצוות שלי עבדנו ללא לאות על המקרה הזה.‬
‫סרקנו כמעט חצי מהרחובות של הודו. אני רוצה לתפוס את המנוולים האלה.‬
‫היחידה ללוחמה בטרור של גוג'ראט תשתף בכל המידע,‬
‫אבל המפקד, אני צריכה שיתוף פעולה מלא.‬
‫במיוחד מוויקראם.‬
‫אני חושב שלוויקראם לא אמורה להיות בעיה עם זה.‬
‫נכון, ויקראם?‬
‫נכון, המפקד.‬
- ‫- גברתי. - תודה.‬
- ‫- קאביר, נכון? - כן, גברתי.‬
‫כמה זמן אתה בצוות של ויקראם?‬
‫כמעט שלוש שנים, גברתי.‬
‫נכון. אז מה ששמעתי לגביך נכון.‬
‫מקווה ששמעת דברים טובים, גברתי.‬
‫מצטערת לאכזב אותך, אבל לא.‬
‫שמעתי שאתה מטורף, שאתה לא פועל לפי הפרוטוקולים.‬
‫אתה חמום מוח. אבל למה אפשר לצפות?‬
‫עם בכירים כאלה, יכשירו אותך לפעול באופן זהה.‬
‫כמובן, שטי.‬
‫כאילו עלית בסולם הדרגות כי פעלת לפי הפרוטוקול.‬
‫תשלוט בעצמך, בנאדם.‬
‫אנחנו כבר לא צעירים חמומי מוח מהאקדמיה.‬
‫צעירים חמומי מוח.‬
‫גברתי, שמעתי שאת כותבת ספר על החוויות שלך.‬
‫כן. מי סיפר לך?‬
‫מר ויקראם. הוא מדבר עלייך לעיתים קרובות.‬
‫נהדר. אני מקווה שהוא אומר עליי גם דברים טובים.‬
‫מצטער לאכזב אותך, גברתי, אבל לא.‬
- ‫- מה שלום שרוטי? - מצוין.‬
‫בן כמה איוש עכשיו?‬
‫ימלאו לו עשר בעוד כמה ימים.‬
- ‫- וואו! - מתי את מתחתנת, שטי?‬
‫אני רווקה ואני מאושרת.‬
‫טוב שלא התחתנת,‬
‫כי בנישואים צריך לדעת איך לעבוד בשותפות,‬
‫ואת אנוכית לגמרי.‬
‫אותה שטי האנוכית.‬
‫אנוכית? אני?‬
‫יש לי קצת מידע בשבילך.‬
‫בעל בית באחמדאבאד חשד בפעילות של ארבעת הדיירים שלו.‬
‫הוא לא היה בטוח בהתחלה,‬
‫אבל יומיים בדיוק לאחר הפיצוץ, כשהבחורים נעלמו,‬
‫הוא דיווח למשטרה המקומית.‬
‫כשהגענו לשם, מצאנו עקבות של חומרים לייצור פצצות בחדר שלהם.‬
‫בסך הכול, נראה שהם ברחו בחיפזון.‬
‫לאחר מכן עקבנו אחרי כל השיחות באזור,‬
‫והשגנו את המספר הזה בקושי רב.‬
- ‫- מנישה, עקבי אחרי המספר הזה. - כן, המפקד.‬
‫לפני כמה ימים השתמשו שוב במספר הזה כדי להתקשר מדלהי לאזאמגאר,‬
‫ואז איבדנו את העקבות, וזו הסיבה ששמנו את דלהי בכוננות.‬
‫לפני שהספקנו לעשות מהלך, החדשות על הפיצוץ הגיעו.‬
‫כל שיש לנו זה המספר הזה,‬
‫והקלסתרון שבעל הבית עזר לנו ליצור.‬
‫זה לא אותו בחור.‬
‫פאוואן, תעלה את הקלסתרון שיש לנו.‬
‫בעל הבית אמר לנו שמישהו היה מגיע לפגוש את הבחורים האלה.‬
‫אולי זה הוא.‬
‫מי זה?‬
‫אדוני, אני מבנק אייץ'-ג'י-אף-אל. עליי לדבר איתך בקשר לבקשת ההלוואה שלך.‬
- ‫- שלום, אח. - שלום.‬
‫ברכותיי, אח.‬
- ‫- שלום. - שלום, אח.‬
- ‫- שלום. - מזל טוב לכולכם.‬
‫מר רפיק מרוצה מאוד מהצלחת המשימה.‬
‫אנשים שולחים את ברכותיהם.‬
- ‫- איפה שדאב? - יש לו חום. הוא נח בפנים.‬
‫שדאב.‬
‫אח.‬
‫כל שיש לנו זה המספר הזה והקלסתרון שבעל הבית עזר לנו ליצור.‬
‫זה לא אותו בחור.‬
‫תירגע.‬
‫החום לא גבוה מדי.‬
‫אביא תרופות בפעם הבאה.‬
- ‫- ברכותיי, האח זראר. - גם לך.‬
‫בורכת בחסדו בגיל צעיר מאוד.‬
‫תמשיך לצעוד כך קדימה.‬
‫אני... אני מתגעגע הביתה, האח זראר.‬
‫אתה יכול לבכות.‬
‫בכי מקל על הנטל.‬
‫אבל אם אתה רוצה להשיג את המטרה שלך,‬
‫עליך להתעלות מעל הרגשות שלך, שדאב.‬
‫כן, אח.‬
‫נתראה מאוחר יותר. תשמור על עצמך.‬
‫עבאס.‬
‫כן, אח.‬
- ‫- תטפל בשדאב. - בטח, אח.‬
‫קח ממנו את תעודת הזהות ואת הנייד.‬
‫כן, אח.‬
‫אנשים עושים טעויות ברגעי החולשה שלהם, וכולם צריכים לשלם את המחיר.‬
‫משטרת דלהי.‬
‫ב-12-10 הימים האחרונים, האם מישהו קנה מסמרים או מסבים כדוריים בכמויות גדולות?‬
- ‫- לא, אדוני. - תראה לנו את הקבלות שלך.‬
‫בטח.‬
‫טוב, סיימתי עם זה. תראה לי את צילומי מצלמת האבטחה.‬
- ‫- אדוני, היא לא עובדת. - מה? היא לא עובדת?‬
‫אז למה היא כאן? לתצוגה?‬
‫תיפטר ממנה.‬
‫אידיוט.‬
‫היא עובדת?‬
‫כן, היא עובדת.‬
‫תריץ קדימה. תגדיל את המהירות.‬
‫טוב, תן לזה לרוץ. תגיד לי משהו, יש בסביבה עוד חנות גדולה לחומרי בניין?‬
‫כן, יש אחת במרחק שני רחובות.‬
- ‫- מכאן? - כן, אדוני. אתה יכול לבדוק איתם.‬
- ‫- זה היה הוא? - כן, אדוני, זה הוא.‬
‫הוא לקח הרבה דברים לפני יומיים.‬
‫המפקד, זה עבדול. הוא קנה ציוד וחומרים בכמויות גדולות מכמה חנויות.‬
‫הוא גר בדרך לודהי ומתחזה לקונדיטור.‬
‫כדאי שנחקור אותו, המפקד.‬
‫תתפסו את הפרחח.‬
‫המפקד, זה הוא.‬
‫בית מסתור של היחידה המיוחדת‬
‫לא נתנו לנו לעבוד בשדות ולא שילמו את שכרנו.‬
‫היה עליי לברוח מהכפר שלי. תחילה לאחמדאבאד ואחר כך לדלהי.‬
‫תחילה לאחמדאבאד ואחר כך לדלהי.‬
- ‫- איפה למדת לאפות? - בדלהי, אדוני.‬
- ‫- ממי? - מהמורה שלי.‬
- ‫- מאיפה קנית את החומרים? - מ"סנגיטה".‬
‫ומה קנית?‬
‫מוצקי חלב, פיסטוק, פירות יבשים, אגוז מוסקט.‬
‫מניאק.‬
‫קנית מצרכים להכנת ממתקים בחנות לחומרי בניין?‬
‫אתה הולך סחור סחור במשך חצי שעה. זה מופע סטנד-אפ?‬
‫כבר התחממת? עכשיו תענה בבירור.‬
‫אדוני, גנבתי פעם תאו.‬
- ‫- כבר התוודיתי על זה. - תאו?‬
‫חתיכת בן...‬
‫האם קנית חומרים לייצור פצצה?‬
‫פצצה? איזו פצצה?‬
‫הפצצה שבשבילה קנית מסמרים ומסבים כדוריים.‬
‫מסמרים ומסבים כדוריים?‬
‫די, אחי. אתה באמת רוצה למות בשביל זה?‬
‫קנית אותם או לא? דבר.‬
- ‫- כן, קניתי. - למה קנית אותם?‬
- ‫- עבור מר חאן. - מי זה חאן?‬
‫הבעלים של "נאז סוויטס".‬
‫"נאז סוויטס"?‬
‫כן, אדוני. זה המקום שבו אני עובד. הוא אמר שיש שיפוצים בבית שלו.‬
‫הוא נתן לי רשימה של חומרים וקניתי אותם, אדוני.‬
‫זה כל מה שאני יודע.‬
- ‫- תחי הודו, המפקד. - תחי הודו.‬
‫יש לנו מידע חיוני.‬
‫אנחנו חייבים להיפגש.‬
‫אני כבר מאחרת. אתה אף פעם לא שם לב.‬
‫אתה כמו טווס,‬
‫וגם יש לך שכל של טווס.‬
‫אחות, מה אני יכול לעשות אם הקטנוע מתקלקל?‬
‫מה זאת אומרת? אתה בן של מכונאי.‬
‫זה נראה טוב כשאתה גורר את הקטנוע בשכונה?‬
‫רק אבא יכול להתניע את הקטנוע הזה.‬
‫למה שלא תלמדי לנהוג בו בעצמך? תמיד את אומרת, "מוין, מוין".‬
‫אתה תבוא איתי גם כנדוניה, טווס שלי.‬
‫אל תיגעי בשיער שלי. יש לי מוניטין בשכונה.‬
‫פשוט תמשיך לדחוף אותו.‬
- ‫- מוניטין... - מוין, מה קרה?‬
‫הוא התקלקל שוב.‬
‫שב. אני אדחוף אותו.‬
‫קדימה.‬
‫אני אשב.‬
- ‫- הטווס שלך עף! מצטער! - מוין!‬
‫אין צורך בנורה ההיא.‬
‫אתארח אצלך רק לכמה ימים נוספים.‬
‫אתה עוזב?‬
‫בגלל מה שאמרתי בבוקר?‬
- ‫- זו לא הייתה הכוונה שלי. - לא, בכלל לא.‬
‫העבודה שלי כאן הסתיימה,‬
‫ואין לי שום סיבה להישאר,‬
‫אז...‬
‫מתי נראה אותך שוב?‬
‫בכל פעם שהמלכה תזמן, יצרן הבשמים יופיע.‬
‫וואו, אני חייב להודות, קאביר,‬
‫אתה מכיר את המקומות הטובים בדלהי.‬
‫זו הייתה אחת הסיבות העיקריות שרציתי אותך בצוות.‬
- ‫- המסעדה הזו? - לא.‬
‫הייתי צריך בחור שמכיר את דלהי כמו את כף ידו.‬
‫המפקד, אולי לא את כל דלהי,‬
‫אבל אני מכיר את המקום הזה בזכות ראשמי.‬
‫אתה יודע שהיא מאוד אהבה אוכל.‬
‫זו הייתה המסעדה האהובה עליה, המפקד.‬
‫אימי תמיד אמרה את זה על אבי,‬
‫"את אלה שעוזבים אותנו מוקדם‬
‫הכי קשה לשכוח."‬
‫ברגע שהמשימה הזו תסתיים, אני אורה לך לצאת לחופשה.‬
‫יומיים חופש מהעבודה לא מספיקים כדי לרפא פצעים כאלה.‬
‫לא, המפקד.‬
‫העבודה היא המקום היחיד שבו הזיכרונות לא רודפים אותי.‬
‫מה הקטע עם שטי?‬
‫היא שטן. שטן גדול,‬
‫אבל שוטרת מצוינת. היא תמיד משיגה תוצאות.‬
‫היא הייתה איתי בצוות באקדמיה. היינו שלושה.‬
‫אני, שטי וג'אגטאפ.‬
- ‫- ואיפה ג'אגטאפ? - הוא באגף מחקר וניתוח.‬
- ‫- כאן בדלהי? - לא.‬
- ‫- אז? - אני לא יכול לספר לך. פרוטוקול.‬
‫המפקד כאן.‬
- ‫- תחי הודו, המפקד. - תחי הודו. שבו.‬
- ‫- איפה האוכל, חבר'ה? - המפקד, חיכינו לך.‬
‫נו, באמת.‬
‫מה? שוטרים לא רעבים?‬
- ‫- סליחה, אדוני. - תאכל. בתיאבון.‬
‫בין אם אנחנו במדים ובין אם לא, אנשים יודעים לזהות שוטר.‬
‫המפקד, עצרנו קונדיטור היום.‬
‫בהתבסס על קצה החוט שהוא נתן לנו,‬
‫נראה שמר חאן מעורב בפיצוץ.‬
‫מר חאן? מי זה מר חאן?‬
‫הבעלים של "נאז סוויטס".‬
‫של "נאז סוויטס"?‬
‫המפקד, אולי הוא לא הגאון שעומד מאחורי הפיצוצים,‬
‫אבל הוא בהחלט מעורב.‬
‫הוא עזר לרכוש את חומרי הנפץ.‬
‫אבל חאן הוא מנהיג דתי, והוא גם מקושר היטב מבחינה פוליטית.‬
‫זה עלול להיות מצב של חוק וסדר. לא אוכל לקחת את הסיכון.‬
‫המפקד, כל העולם מפנה אצבע מאשימה אל משטרת דלהי כרגע.‬
‫עלינו להשיב מלחמה.‬
‫זהו קצה חוט חשוב עבורנו, המפקד.‬
‫גם הכסף בטח מגיע מהחנות שלו.‬
‫היא כנראה משמשת כיסוי להלבנת הון.‬
‫אם לא נפעל בקרוב, המפקד, הם עלולים להיעלם.‬
‫אנחנו לא יכולים לעצור אף אחד על בסיס חשד ותיאוריה, קאביר.‬
‫אני מצטער.‬
- ‫- בכל אופן, תודה על הארוחה. - בבקשה, המפקד.‬
‫להתראות.‬
- ‫- המפקד. - המפקד.‬
‫תנוחו קצת.‬
‫כן, המפקד.‬
- ‫- לילה טוב. - ביי.‬
- ‫- תחי הודו. - תחי הודו.‬
‫קאביר.‬
‫כשהייתי בגילך,‬
‫לא צייתי לממונה עליי ועצרתי חשוד.‬
‫לאחר מכן, פשוט התנצלתי.‬
‫גם אתה יכול. אנחנו נטפל בשאר.‬
‫נכון, ויקראם?‬
‫נכון, קאביר?‬
‫נכון, המפקד.‬
‫בנימה זו, תן לי להזמין אותך לקינוח.‬
‫החנות פתוחה?‬
‫אנחנו נפתח אותה, המפקד. אנחנו משטרת דלהי.‬
‫איראן‬
‫גבול דלהי - אוטר פראדש‬
‫דלהי - נוידה‬
- ‫- שלום, מר רפיק. - שלום.‬
‫ברכותיי על הצלחת המשימה.‬
- ‫- אנשים מרחבי העולם מברכים אותנו. - תודה, בוס.‬
‫התלמידים עייפים עכשיו.‬
‫הם רוצים חופשה.‬
‫מגיעה להם חופשה אחרי מבחן כה קשה.‬
‫אתם תקבלו את הכסף.‬
- ‫- בוס, מתי ניסע לאיראן? - בזמן המתאים.‬
- ‫- להתראות. - להתראות.‬
‫מגיע לעיר העתיקה של דלהי?‬
‫מוין, תקשיב. תסתכל עליי.‬
‫לפחות תקשיב לי.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫בחייך, אחות. בגללך הפסדתי.‬
‫תמצאי כבר בחור, תתחתני ותעזבי.‬
‫אתה תבכה הכי הרבה ביום שאעזוב.‬
- ‫- באמת? בחייך. - הבנת?‬
‫אמרתי לך לא לגעת לי בשיער.‬
- ‫- את לא מטרידה את המסכן הזה יותר מדי? - מסכן?‬
‫תבלה איתו 21 שנים ואז נדבר.‬
‫הוא חתיכת שטן.‬
- ‫- זה התפקיד שלי להציק לו. - כמובן.‬
‫האמת שמוין מאוד מזכיר לי את סיקו.‬
- ‫- מי זה סיקו? - אחי הצעיר.‬
‫הבנתי. איפה הוא?‬
‫הוא תמיד נוסע בענייני עבודה.‬
‫כמוני.‬
‫אז אתם משפחה של נוודים.‬
‫מה לגבי ההורים שלך?‬
‫שניהם נהרגו בתאונה כשהייתי צעיר.‬
‫איך?‬
‫חיידר?‬
‫אספר לך בפעם אחרת.‬
‫אזאמגאר (אוטר פראדש)‬
- ‫- בקשת החאג' שלי התקבלה? - כן.‬
‫אבל מעולם לא הגשתי בקשה.‬
‫תביט בטופס הזה.‬
‫האם השם נכון?‬
- ‫- כן. - והמספר?‬
- ‫- כל שיש לנו זה המספר הזה. - עקבי אחרי המספר הזה.‬
- ‫- זה המספר של שדאב. - כן.‬
‫הוא זה שהזמין את זה בשבילכם, דודה.‬
- ‫- שדאב הזמין? - כן.‬
‫ג'מילה, שמעת את זה? שדאב רוצה לשלוח אותנו לחאג'.‬
‫גיסה, זאת התמונה של שדאב?‬
‫כן.‬
‫דודה, אני יכול לקבל כוס מים?‬
‫כן, כמובן.‬
- ‫- בואי, ג'מילה. - כן, אימא.‬
‫אדוני, עברו חודשיים‬
‫והאידיוט לא התקשר אלינו אפילו פעם אחת.‬
‫מעניין באילו שטויות הוא מעורב.‬
‫תקשיב, אסור להגיע לחאג' עם כסף שהושג בהלוואה, בגניבה או בניגוד לחוק,‬
‫ואנחנו אפילו לא יודעים באילו אמצעים שדאב הרוויח את הכסף הזה,‬
‫אז אנחנו לא זזים מכאן.‬
‫אבל תקשיב...‬
‫תודה.‬
‫תחי הודו, המפקד. חיובי. זה שדאב.‬
‫המספר והתיאור ששלחת מתאימים.‬
‫אני שולח תמונה לאישור.‬
- ‫- תחי הודו. - תחי הודו.‬
‫חאן על הכוונת שלנו, המפקד. באמפיתיאטרון בפיטמפורה.‬
‫באמפיתיאטרון? מה חאן עושה שם?‬
‫נראה שהוא מחכה למישהו.‬
‫אז תחכו גם אתם. תראו מה קורה.‬
‫טוב, המפקד. נעצור אותו בהזדמנות הראשונה.‬
‫יופי. תוודאו שזה מעצר שקט.‬
‫שהציבור לא ירגיש.‬
‫בסדר, המפקד. תחי הודו.‬
‫תעקוב אחרי הבחור הזה. אל תיתן לו לברוח. אני אביא את חאן.‬
‫קדימה.‬
- ‫- שלום, מר חאן. - שלו...‬
‫הולך לאנשהו? אני אקפיץ אותך.‬
‫סליחה, אבל לא זיהיתי אותך.‬
‫מכיוון שאני לא במדים היום.‬
‫קאביר מאליק. משטרת דלהי.‬
‫שנלך, מר חאן?‬
‫מר חאן מבקש לשלוח את דניש הביתה.‬
- ‫- למה? מה קרה? - משהו צץ בבית.‬
‫תקשיב, אנחנו לא מרשים לאף אחד להוציא את הילדים ללא בקשה.‬
‫יש חוקים בבית הספר הזה.‬
‫גברתי, משטרת דלהי. אנחנו נטפל בזה.‬
‫בואו נלך.‬
‫שלום, דניש.‬
‫אנחנו חברים של סבא שלך. אנחנו לוקחים אותך אליו. שניסע?‬
‫מוסך השלום‬
‫שב בפנים. אני אבדוק אותו.‬
‫סיקו?‬
- ‫- אחי. - אחי!‬
- ‫- התגעגעתי אליך. - גם אני.‬
‫מה שצריך לחופשה שלך.‬
‫דיברתי עם מר רפיק.‬
- ‫- הוא אמר שהמנהל מרוצה מאוד. - וואו.‬
‫בקרוב יזמנו אותנו.‬
‫תן לי לנשק את ידיך, מפקד המוג'אהדין ההודי, זראר.‬
‫סיקו.‬
‫נעזוב מחר.‬
‫אבל תגיד לי,‬
- ‫- היו שיחות מקאנפור? - לא.‬
‫זה בסדר. אתה רעב?‬
- ‫- מאוד. - מה דעתך על ביריאני?‬
- ‫- אתה הכנת? - ברור שאני הכנתי.‬
‫בוא נלך.‬
‫סבא!‬
‫מה?‬
- ‫- איזו מין בדיחה זו? - בית הספר של דניש היה בדרך שלנו.‬
‫חשבנו שמאחר שאנחנו נפגשים איתך, אין סיבה שלא נאסוף אותו.‬
‫שב, בבקשה.‬
‫סבא, אתה בא איתנו לקוטוב מינאר?‬
‫כן.‬
‫דניש, בוא הנה, בן.‬
‫אנחנו צריכים לדבר עם סבא שלך על משהו חשוב. זה בסדר?‬
- ‫- כן. - בסדר. תודה.‬
‫דניש, אתה יודע מה קרה בדלהי לפני כמה ימים?‬
- ‫- מפקד המחוז, אתה... - כן, ראיתי את זה בחדשות.‬
- ‫- פצצה התפוצצה. - בראבו. ילד חכם.‬
‫אנחנו משטרת דלהי.‬
‫אנחנו מנסים לתפוס את האנשים הרעים שעשו את זה,‬
‫וכדי לעשות זאת,‬
‫אנחנו זקוקים לעזרתו של סבא שלך.‬
‫כמובן. סבא שלי עוזר לכולם.‬
‫אז סבא, אתה מוכן לעזור למשטרה?‬
‫מי האנשים האלה?‬
‫הילד שואל את השאלה הנכונה, מר חאן.‬
‫דניש,‬
‫לך תביא את המשקפיים שלי מהמכונית.‬
- ‫- כן, סבא. - קדימה, בן.‬
‫אתם עושים דבר פסול.‬
‫תשמור את הנאום לאלה שאתה שוטף את מוחם.‬
‫מי אלה האנשים האלה?‬
‫הוא היה בא לחנות לקבל את המשלוח.‬
- ‫- שמו? - אולי שדאב.‬
- ‫- אני לא בטוח. - מה היה המשלוח?‬
‫אתה חירש?‬
‫בפעם הראשונה, 200 אלף רופי.‬
- ‫- ובפעם השנייה... - מסמרים ומסבים כדוריים.‬
‫והבחור השני?‬
‫מעולם לא פגשתי אותו.‬
‫התפקיד שלי היה‬
- ‫- להעביר כסף. - כמו שעשית היום?‬
‫אני נשבע, לא ידעתי שזה יוביל לזוועה כזו...‬
‫הם אמרו שזו הפעם האחרונה.‬
‫הם לעולם לא...‬
- ‫- מה היה הסכום? - חמש מאות אלף רופי.‬
‫מי יצר איתך קשר ואיך?‬
‫אני לא יודע. הם התקשרו ממספרים שונים.‬
‫הם ייעדו את הכסף הזה לבריחה או להתקפה הבאה?‬
‫אתם המשטרה. זה התפקיד שלכם לגלות.‬
‫אנחנו אנשים דתיים.‬
- ‫- עשיתם מאיתנו צחוק. - שתוק!‬
‫הבאנו אותך לכאן כדי להימנע מלעשות ממך צחוק,‬
‫אחרת היינו יכולים להאשים אותך בסעיפים 123א' ו-153א',‬
‫ולתלות אותך מהרגליים בתחנת המשטרה.‬
‫אנחנו רוצים יומיים מזמנך, מר חאן.‬
‫אנחנו צריכים לנהל שיחה ארוכה.‬
‫נבקש ממישהו להקפיץ את הילד הביתה.‬
- ‫- איזו בדיחה. - אני נשבע, דוד.‬
‫עם נעל אחת ביד והשנייה על כף הרגל,‬
- ‫- ככה היא רדפה אחרינו. - כן.‬
‫מאז קוראים לה בשכונה שלנו "הגברת הצולעת".‬
- ‫- דודה. - כן?‬
‫אם תמשיכי להאכיל אותנו ככה, לא נוכל לעזוב מחר.‬
‫אז אל תעזוב, האח חיידר.‬
‫אילו תוכניות יש לך עבור העתיד?‬
‫נותרה לי עבודה אחרונה בנסיעה הזו.‬
‫ואז, בעזרת האל,‬
‫אפתח את העסק שלי באיראן ואשתקע שם.‬
‫אילו שטויות. מה לגבי נישואים?‬
‫כשהיינו בגילך,‬
‫נפיסה כבר הייתה בת ארבע. נכון?‬
‫העסקים לא בורחים לשום מקום. תתחתן.‬
‫את צודקת לחלוטין, דודה.‬
‫מה תעשה בבית הריק שלך באיראן? האח חיידר, תתחתן. הגיע הזמן.‬
‫נכון, נפיסה?‬
- ‫- מה? - נישואים.‬
‫כן או לא?‬
‫אם אוהבים מישהי מאוד ומתכוונים לדבוק בה, אז כן,‬
‫אבל אם מתכננים לנדוד כל החיים, אז לא.‬
‫נפיסה.‬
‫טעית.‬
‫למטה.‬
‫יש לי גם נחישות וגם כוונה.‬
‫וכשמישהי מחכה בבית,‬
‫זה גורם לאדם לרצות לחזור.‬
‫אם אתה מתכוון לדבר בחידות, אני עוזבת.‬
‫נפיסה.‬
‫אני אוהב אותך בכל ליבי.‬
‫מעולם לא הרגשתי כך כלפי אף אחת.‬
‫אדאג שתמיד תהיי מאושרת,‬
‫וכל מקום שתהיי בו יהיה הבית של הנווד הזה.‬
‫האם תינשאי לי?‬
‫אני אחשוב על זה.‬
- ‫- לעזאזל, אני חושב שאיחרנו. היי. - כן, המפקד.‬
‫יכול להיות שייתנו לך בראש היום.‬
- ‫- אבא! - היי, אלוף!‬
‫אבל איפה האופניים שלי?‬
‫תן לי חיבוק קודם, ילד יום ההולדת. יום הולדת שמח!‬
‫האופניים שלך מגיעים מחר, מבטיח. הם גם בצבע אדום לוהט!‬
- ‫- מבטיח? - כן, אני מבטיח.‬
- ‫- מזל טוב, איוש. - תודה, דוד.‬
‫אבל דוד, איפה המתנה שלי?‬
‫המתנה שלך...‬
‫האופניים שתקבל מחר,‬
- ‫- הם ממני. - היי!‬
- ‫- אבא? - קשקוש.‬
- ‫- זה אותו דבר. - הנה אתה.‬
- ‫- היי. - תודה, קאביר.‬
- ‫- למה את מודה לו? - כי אני יודעת‬
‫שהוא בטח הזכיר לך את המסיבה.‬
‫את ממעיטה מאוד בערך של בעלך.‬
‫למעשה, הייתי מוכן בזמן.‬
‫אנחנו מאחרים בגלל קאביר.‬
- ‫- באמת? - נכון, קאביר?‬
- ‫- בגללי? - תשכח מזה, קאביר. אני מכירה אותו היטב.‬
- ‫- הנה, קח עוגה. - תודה.‬
- ‫- כבר חתכתם את העוגה? - כמובן.‬
- ‫- העוגה נחתכה והיא נגמרה. - מה?‬
‫נותרו שתי חתיכות. אחת נמצאת כאן.‬
- ‫- איפה השנייה? - השנייה נמצאת כאן.‬
‫מצטערת, אכלתי את העוגה שלך.‬
‫לא סיפרת לי שטארה בדלהי.‬
‫היא התקשרה, אז הזמנתי אותה.‬
‫עכשיו שאת כאן, בבקשה תישארי לארוחת ערב.‬
‫אתה מנומס כל כך.‬
‫האם האוכל מורעל?‬
‫אתה לא הזמנת אותי,‬
‫אבל הגעתי כי זה יום ההולדת של איוש. אני אזוז עכשיו.‬
‫תעצרי שם, שטי. לאן את הולכת?‬
- ‫- לפגוש את החבר שלי. - יש לך חבר? בחור מסכן.‬
‫תישארי לארוחת ערב.‬
‫לא הפעם, שרוטי. יש לי פגישה.‬
- ‫- יום הולדת שמח, איוש. - תודה.‬
‫קח. נשאר קצת. תאכל.‬
‫איזו אישה מוזרה.‬
- ‫- אכן מוזרה. - גברתי, תמונה משפחתית בבקשה.‬
‫כן, כמובן. תמונה משפחתית.‬
‫בסדר. קדימה.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫לא שמעת אותו? תמונה משפחתית. בוא.‬
- ‫- לא, בבקשה... - בוא.‬
‫קדימה, דוד.‬
‫בוא.‬
‫"מה שאתה מחפש, מחפש אותך". מה זה אומר?‬
‫זה אומר... מה הטעם בכך שתבין את המשמעות, מוחסין?‬
‫תשכח מזה.‬
- ‫- מוחסין, תביא את הנרות. - אתה סידרת אותם. תביא אתה.‬
- ‫- קדימה. - זה בסדר, אח.‬
‫תבדוק בארון הזה. קדימה. תבדוק שם.‬
‫אני תוהה מתי החשמל יחזור.‬
‫בסך הכול סידרתי את הנרות,‬
‫זה לא כדור שהעפתי ועליי להחזיר.‬
‫הוא מסדר דברים לא במקום ואז מבקש מאיתנו למצוא אותם.‬
‫תפסיקו לריב, חבר'ה,‬
‫גם ככה אין חשמל.‬
‫מצאת אותם?‬
‫אמרתי לך, אתה סידרת אותם.‬
‫זה האחרון.‬
‫פשוט תקרא את הספר שלך.‬
‫קמאנאק‬
- ‫- הלו? - שלום, אימא.‬
‫שדאב?‬
- ‫- כן, אימא. - ג'מילה. בואי מהר. זה שדאב.‬
‫הלו, שדאב? איפה אתה?‬
‫אימא, בבקשה תדברו אחת אחת.‬
‫שדאב, מה שלומך, בן? מתי אתה חוזר הביתה?‬
‫אני בסדר, אימא.‬
‫אני אחזור בקרוב.‬
‫פנדיי, תזעיק את מר ויקראם.‬
‫מצאנו את הבחורים.‬
‫תרגום כתוביות: טל מלכה‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬