1882-ben a meteorológusok feltalálták a szélerősség mérésének új módját.
A Beaufort-skálát.
Tizenkét fokozata van a teljes szélcsendtől az orkánig.
Egy olyan viharig, ami megfoszt az érzékeidtől, és eltünteti a külvilágot.
Ha tudtam volna, hogy a vihar ilyen érzés,
már régen kerestem volna.
Szóval ilyen az, amikor tudod, mi az elvárás?
Lexington igazgató helyében nem lennék túl boldog,
hogy a partiszervezőnek így elvonták a figyelmét,
miközben a nagyteremben teljes a káosz.
Menj, nézd meg!
Oké.
Induljunk!
Szállj be a kocsiba! Most rögtön!
Helló!
Lydia!
Maxton Hall – A VILÁG, AMI ELVÁLASZT
MONA KASTEN SAVE ME CÍMŰ REGÉNYE ALAPJÁN
Kiverte a biztosítékot?
Úgy is mondhatjuk.
Ruby, Lexington téged néz.
Uram, az egyik tápkábel kilazult.
Az elektromos hálózat nem túl modern.
Azt hittem, megint elszúrta.
De a bál sikeres, érkeznek az adományok,
és a vendégeken van még ruha.
Az eredetit már elküldtem az Oxford felvételi irodájának.
Csatolják a jelentkezéséhez.
Köszönöm, uram!
Miss Bell!
„Ruby Bell, aki immár két éve látogatja intézményünket,
„nem csupán kiváló diákjelölt az Oxfordi Egyetemre,
„de értékes...”
Oké, lőjünk egy képet a szervezőbizottságról a dicsőségfalra!
Ekkora megaláztatást még soha nem kellett elviselnem!
Megvártátok az évtized legfontosabb pillanatát a Beaufort számára,
hogy előadjátok ezt az ikres helycserét, mint egy istenverte B kategóriás filmben!
Mindazok után, amin miattad átmentünk,
volt bőr a képeden megjelenni ma, hogy a céget képviseld?
Tudod, hogy mindent tudok a kollekcióról.
Kívülről fújom a beszédet.
Ez nem változtat azon, hogy amihez közöd van, azt tönkreteszed!
Már kis korodban is
mindig első akartál lenni.
De sosem értetted, hogy ahhoz fegyelmezettség kell.
Nélkülem nem lett volna sajtótájékoztató!
Szerencséd, hogy megállítottalak, mielőtt bemasíroztál a sajtószobába,
és tönkretetted volna az egyetlen jó dolgot, amit a családért tettél.
Ezzel el is érkeztünk hozzád.
A mi Casanovánkhoz.
Az önjelölt Rómeónkhoz,
aki nem törődik a családi ügyekkel, ha azok nem férnek be a napirendjébe.
Aki térden csúszva könyörög a rohadt lacrosse-edzése miatt,
de nem tud engedelmeskedni egyetlen este,
amikor mindannyian számítunk rá!
Mi a baj?
Mondanál valamit?
Egészségünkre!
Rubyra és az Oxfordra!
Az Oxfordra!
Hihetetlen, hogy megkaptad az ajánlólevelet Lexingtontól.
Igen. Én Miss Hugh-tól kaptam. És nagyon kellett nyaliznom érte.
Mindjárt jövök.
Jó, persze, Ruby.
Később dumálunk, Ruby!
Mr. Sutton!
Leülhetek?
Igen, persze.
Azt hiszem, még nem köszöntem meg.
Megköszönni?
Nekem?
Maga nélkül nem éltem volna túl az első hetemet itt.
Mindig is a példaképemnek tekintettem.
Oxfordi ösztöndíjas, még az enyémnél is kisebb helyről.
Én sem adom fel, amíg el nem érem, amit akarok.
Megígérem.
Na, James? Mi lesz?
Csak azért nyitod ki a szád,
hogy ledugd a nyelved az új kis barátnőd torkán?
Hogy képzeled el a jövődet ezzel az egyénnel?
Beköltözöl abba a gormsey-i putriba,
és mindennap tologatod az apósodat a kerekesszékében?
Megfigyeltetted?
Az a lány soha nem lesz több egy haszonlesőnél,
aki inkább a csúcsra keféli magát, mint hogy bármit magától elérjen.
- És nem hagyom... - Fogd be!
Tessék?
Ha még egy szót szólsz Rubyra...
Beszélhetnék a fiammal?
Utánanéztem Ruby Bellnek.
Tudom, hogy az apja a fogyatékossága miatt a felesége jövedelméből él.
Tudom, hogy az anyja számlája minden hónapban mínuszos,
mert a lepukkant péksége nem termel pénzt.
Tudom, hogy a húga szerzői jogsértést követ el a blogján pár képével.
És hogy a házat, amiben élnek, 18 év alatt sem tudták kifizetni.
Soha többé nem beszélhetsz azzal a lánnyal.
Csak egy telefonhívásomba kerül, és elveszíti az ösztöndíját.
Elintézhetem, hogy a családjának szociális bérlakás után kelljen néznie,
és hogy az Oxford kapui is bezáruljanak előtte.
Tönkre fogom tenni az életét.
Rendben hazaértél? Remélem, apukád nem volt túl dühös.
Látta - tegnap, 23:58
- Kiporszívózhatok itt gyorsan? - Persze.
És itt vannak! Az utánozhatatlan és felejthetetlen Beaufort-ikrek.
Lydia Beaufort botrányosan jól néz ki, mint mindig.
Remélem, van engedélye erre a gyilkos tekintetre.
Pá, idióták!
Aha.
Ó, kapitány, kapitányom!
Elaine vadult be, vagy Alistair vert meg?
- Elém ugrott egy ajtó. - Aha.
Hallom, tegnap voltál a bálon.
Miért nem ugrottál be? A könyvtárban piálgattunk.
Majd bepótoljuk. Ma este? Cyrilre ráférne.
Nekem mondod?
Igen. A negyedik szünet után lelépünk, és elkezdünk terveket gyártani.
Ha nem az lesz, mint múltkor.
Beszélhetnénk?
Itt? A suliban?
- Mindenki előtt? - Majd később. Nálatok.
Nem érdekel.
Ne már! Légyszi!
Srácok!
Mit gondoltok? Benne vagytok?
- Megint bulizni akartok? - Aha.
- Még mindig kivagyok a tegnap estétől. - Szóval jól sikerült a randid?
Ez az utolsó évünk együtt. Mi is volt a tervünk, Cyril?
- Megállás nélkül bulizunk. - Mi? Nem hallom.
- Megállás nélkül bulizunk! - Pontosan. Na, akkor?
Érezzük jól magunkat! Megyünk bulizni, vagy mi lesz?
Itt van. A James Beaufort, akit ismertünk.
Hol rejtegetted ezt a fickót az elmúlt hetekben?
Újra megemberelte magát.
- Minden rendben? - Minden rohadt szar. És veled?
Nem veszek tudomást a titkos fiúmról, hogy ő végre tudomást vegyen rólam.
- És működik? - Persze. Holnap össze is házasodunk.
Lydia?
Minden rendben?
Igen.
Mi történt?
Órára kell mennem.
Szökjünk el!
- Mi? - Azt mondtad, elszöknél velem.
Lediplomázol valahol, én meg szerzek állást.
Nem akartad.
- Azt mondtad... - Felejtsd el!
- Nem bírom tovább. - Most ezt mondod.
- Később majd jössz a felelősséggel... - Szeretlek, Lydia!
- Ez nem változtat... - Szeretlek, Lydia!
- A munkádat szereted. - Téged szeretlek, Lydia.
Menjünk el innen!
Hová?
Döntsd el te!
Elment az eszed.
Gyere a kávézóba csütörtökön ötre, és mindent megbeszélünk.
- Ruby! Hahó! - Mi?
Azt mondtam, hogy az Oxford elkezdte kiküldeni a meghívókat az interjúkra.
Jessa ma megkapta az övét.
- Tényleg? - Igen, Jessalyn.
Jól vagy?
Maxton Hall!
Mr. Hughes, kimehetek a mosdóba?
Maradjatok mozgásban mindig!
Gyerünk!
James!
Itt van a barátnőd.
Ruby!
- Kerülj mögé! - Csak így tovább!
Kapd el, tigris!
Gyerünk! Mozogjatok! Menjetek tovább!
Na?
Levennéd azt az izét?
- Mi a baj? - Mire gondolsz?
Seggfej vagy.
Igen?
Ne játszd a hülyét, és áruld el, miért kerülsz!
Csak így tovább!
Ez volt a terved?
Rámozdulni Rubyra, hogy szóljon az érdekedben Lexingtonnak?
Gyerünk!
Mi történt akkor éjjel?
- Semmi. - Apád begurult?
Ez az ő műve?
Ne gondold, hogy bármit is tudsz a családomról!
Mi van?
Azt hitted, kézen fogva fogunk futkosni a virágok közt?
Csak egy csók volt.
Több volt egy csóknál.
Nem gondoltad komolyan, hogy egy olyasvalakit, mint én,
érdekelne egy olyasvalaki, mint te, ugye?
Miért vagy ilyen?
Sajnálom, ha nem értetted meg.
De ideje visszatérnünk ahhoz, ami azelőtt volt, Robin.
Gyerünk! Igen. Nagyon jó.
Gyerünk, fiúk! Mozgás!
MANOS CAFE GÖRÖG ÉTTEREM ÉS CSEMEGEÜZLET
Ruby!
Idejönnél?
Mi történt?
Mi ez?
Szívem?
- Ez nem megy. - Itt maradsz!
Be kell ezt fejezned.
Egy lépcsőliftre van.
- Már nem sok hiányzik. - Nem kell a pénzed.
Szívem!
Már így is olyan sok mindent csinálsz.
Ez a mi felelősségünk, nem a tiéd.
Akkor minden csak süket duma volt?
Hogy összetartunk családként, és segítünk egymásnak?
Dehogynem.
Nem hagyom, hogy túlhajtsd magad miattam.
Szóval én nem járulhatok hozzá semmihez?
Bármennyire is akarom,
vagy mert csak így tehetem jóvá, hogy...
Mit akarsz jóvátenni?
Ne tegyél úgy, mintha nem az én hibám lenne, hogy kell az a lift!
Ruby!
Minden rendben?
Szia, anya!
- James! Hé! - Szia!
Gyere, állj fel!
Állj fel!
Gyere!
Mi történt?
Wren volt az. Lacrosse közben.
- Egy bottal. Megütött egy bottal. - Jól van.
Gyere, menjünk lefeküdni!
Anya!
Igen?
Kívántad már azt, hogy bárcsak valaki más lennél?
Szerintem néha mindenki kívánja.
Voltál boldogtalan?
Nekem...
a szerelem nem hozott boldogságot.
Szerintem egyszer mindenki elér egy pontra az életben,
amikor többé-kevésbé tudja magáról, kicsoda,
és nem hajszolja tovább azt, ami nem neki való.
Én belevetettem magam a munkába.
Anya lettem.
És apa?
Ő más utat követett.
Néha az emberek boldogtalanná teszik egymást, bármekkora is a szerelem.
És jobb...
Jobb inkább elengedni.
Mi van, ha az elengedés túlságosan fáj?
Többet bírsz ki, mint gondolnád, ha hiszel benne, hogy helyesen cselekszel.
Próbálj meg aludni, jó?
Jó éjszakát!
Oxford, barmok!
Igen!
Behívtak!
- Jól vagy, Ruby? - Igen, persze.
Még nem kaptál levelet?
Senki sem fektetett annyi munkát a jelentkezésébe, mint te.
Meg fogod kapni a meghívót. Csak légy türelmes!
És a légzés is segít.
Köszönöm!
Hé!
Hát itt van a mi kis hableányunk.
Jól kezeled a visszautasítást.
Kár, hogy lemaradtam róla. Állítólag drámaira sikerült.
„James!
„James, miért?
„Miért nem lehetünk együtt?
„James!”
Tudod, aki nem látta már az elején, hogy ez nem fog működni,
az nemcsak vak, de hülye is.
Nem számít, Elaine.
Megkaphatod.
A tiéd.
KAPD BE! JAMES
Jól vagy?
Most az anyagra kéne koncentrálnunk. Nem mindenkinek egy tanár a fiúja.
A kapcsolatunk Grahammel nem az, aminek gondolod.
Nem gondolok semmit.
Azt hiszed, elcsábítottam a tanáromat. Vagy ő csábított el engem.
Tekintve, hogy egyből hozzád mentem, amikor Ruby rajtakapott minket,
fura, hogy sosem kérdezted, mi van köztünk.
Nem mondunk el egymásnak mindent.
Hónapokig e-maileztünk.
Ő volt az első, akivel úgy találkoztam, hogy nem tudta a nevem.
Én meg csak azt tudtam, hogy gyakornok tanár volt. Semmi mást.
Reggel, ébredés után vele beszéltem először,
és este neki kívántam utoljára jó éjt.
Nem tudom, mire számítottam, amikor először találkoztunk,
de hirtelen ott volt előttem ez a férfi.
Tudtam, hogy apa pokollá tenné az életem, ha kiderülne.
De egy részem megértette, hogy nem számít.
Szerettem már azelőtt, hogy megláttam volna.
Amikor Grahamet felvették a Maxton Hallba, tudtuk, hogy nem folytathatjuk.
Amikor Ruby ránk tört,
az egyfajta visszaesés volt.
Érzéseket engedtél meg magadnak. Amatőr hiba.
- Elég szánalmasak vagyunk. - Érzelmi nyomorékok, nullák.
Méltatlanok a Beaufort névre.
Ja. Legalább nem vagyunk egyedül.
Nem.
Sosem voltunk egyedül.
És sosem leszünk, ígérem.
James!
Jössz?
Hol vagy?
Mr. Sutton!
Miss Beaufort!
Jó napod volt?
A kekszpiramisom 20 emelet magas lett.
Megdöntöttem a saját rekordomat.
- Sajnálom, hogy... - Én is.
De...
Sokat gondolkoztam azon, amit mondtál.
A családunk sok szempontból tényleg rendkívüli,
de nem akkor, amikor fájdalmas dolgokról kell beszélni.
Meg akartam köszönni, hogy megtetted.
A baleset után arra koncentráltunk, hogy továbblépjünk,
és nem igazán beszéltünk arról, ami történt.
De a baleset nemcsak engem érintett,
hanem téged is, és mindannyiótokra nézve voltak következményei.
Nem történt volna meg, ha én nem vagyok.
Ezt nem tudhatod. És akkor nem is lennél.
Mi haszna lenne a hülye lábamnak, ha nem lennél itt?
Ez az én sorsom.
Az én utam.
És az életem...
Az életem teljes.
Minden másodpercért hálás vagyok.
Akár állok, akár ülök.
Érted?
Akkor is hozzá akarok járulni a lifthez.
Költhetnéd a pénzed mozira, bulikra meg ilyesmikre.
Szívesebben zavarnálak ki a szobámból, mint egy rendes tini.
Oké. Megegyeztünk.
- Ruby! - Mi történt?
Ez neked jött.
- Rajta! - Olvasd fel!
„Tisztelt Ruby Bell! Örömmel értesítjük, hogy...”
Oké, mutasd, mid van!
Rajta fekszel.
Juj!
Na?
Százszázalékosan oxfordi.
Összegyűrtem. Kivasalom gyorsan.
Tudom, hogy ez tökéletes alkalom lenne a bosszúra,
de szerencsédre túlságosan szeretlek ehhez.
Tessék!
Valaki meg akarja venni a „soha többé nem említjük”-ruhát.
- Helyrehoztad? - Remélem, felmegy 500-ra.
Akkor megvehetjük a liftet.
Ne!
Hoztam valamit, amit magaddal vihetsz.
Biztosan neked is szerencsét hoz, mint ahogyan nekem.
A nagyapád büszke lenne rád, és mi is azok vagyunk.
Nagy kérés lenne, hogy megköszönd, vagy mutass némi tiszteletet?
Köszi, hogy még több érzelmi terhet
és elvárást pakolsz rám!
A szorongás része minden nagy lépésnek.
Jövőre, amikor végigsétálsz a kampuszon, nevetni fogsz azon, mennyire izgultál.
- Szeretni fogod Oxfordot, ígérem. - És ha mégsem?
Változtatna az bármin?
- Hogy érted? - Mi lesz, ha utálom az egyetemet?
Vagy mondjuk, ki akarok szállni.
Hogy már nem akarok a Young Beaufort reklámarca lenni.
Hogy nem akarom, hogy közöm legyen a céghez.
Akkor mi lenne?
A világ legjobb egyetemeire járhatsz.
Az ország egyik legnevesebb cégének vezetője lehetsz.
Ez egy igazi biztonsági háló.
Esélyed van rá, hogy az egyik legjobbá válj.
Nem fogod fel, milyen szerencsés vagy.
Nem ugyanaz jelenti a boldogságot mindenkinek. Te mondtad.
Jó.
Ha nem ezt akarod, akkor mit?
Esélyt, hogy rájöjjek.
James, még olyan fiatal vagy.
Nem akarom, hogy megbánd, ha eldobod az esélyeket, amiket adtunk.
Én sem értettem soha a szüleimet, de ma mégis végtelenül hálás vagyok nekik.
Mert a Beaufort az otthonom, a történelmem és...
Így nekem is az kellene hogy legyen.
A szüleid az Oxfordra jártak, ahogy te is, és most nekem is oda kell mennem.
Átvetted a céget. Nekem is át kell vennem.
Nyugodt lehetsz.
Nem szakítom meg a kört.
Ez nincs a génjeimben.
Minden rendben, drágám?
Egész könyveket írtak a vihar előtti csendről.
De arról, ami utána következik, már nem.
A pillanat, mikor a külvilág zaja elhal, és egyedül maradunk azzal, amit tettünk.
És a fülsiketítő csend.
Vannak olyanok, akik egyfajta iránytűt hordoznak.
Akik a megfelelő dolgot mondják a megfelelő pillanatban.
És helyesen cselekednek.
És éreznek.
Ők megtalálják a boldogságot. Nem számít, hogy az élet mit dob eléjük.
Igen, a regisztrációhoz át kell menni ott, aztán balra térni!
És ott is vagytok.
Rendben. Köszi.
Elnézést.
Segíthetek?
Nem kell, köszi! Megoldom.
Ugyan!
Köszi!
Szívesen!
A felvételire jöttél?
- A kolesz... - Egyenesen, aztán jobbra.
- Köszi! - Szívesen!
Örülök, hogy megismertelek!
Aztán ott vannak azok, akiknek elromlott az iránytűjük.
Akik adott pillanatban rosszul döntenek.
És az ember csak úgy őrizheti meg a józan eszét...
ha mindig előre néz.
Sohasem hátra.
A módszer bombabiztos. Ha be tudod tartani.
A feliratot fordította: Rádóczki Attila
Kreatív supervisor Kwaysser Erika