1882 uppfanns ett nytt sätt att mäta vindstyrka.
Beaufort-skalan.
Den har tolv klasser, från vindstilla till orkan.
En storm där du inte ens kan se världen omkring dig.
Om jag anat att en storm kändes så här
hade jag sökt efter den tidigare.
Är det så här det ser ut när du vet vad som förväntas av dig?
I rektor Lexingtons ställe skulle jag inte vara nöjd
med att min festarrangör är så distraherad
medan situationen i festsalen är utom kontroll.
Gå och titta.
Okej.
Kom nu.
In i bilen. Nu.
Hej.
Lydia.
Maxton Hall THE WORLD BETWEEN US
EFTER ROMANEN "SAVE ME" AV MONA KASTEN
Var det en säkring?
Det kanske man kan säga.
Ruby, Lexington klockan tio.
Sir, en elkabel var lös.
Elsystemet är ganska gammalt.
Jag trodde att ni hade slarvat igen.
Men galan är en succé, vi får donationer
och alla gäster är påklädda.
Jag har skickat originalet till Oxfords antagningskontor.
Det läggs till i er ansökan.
Tack, sir.
Miss Bell.
"Ruby Bell, som har gått på vår skola i två år
"är en utmärkt kandidat för Oxford University,
"och en tillgång..."
Nu tar vi ett foto av festkommittén för Hall of Fame.
Det ni gjorde var den största förolämpning jag nånsin fått från er.
Ni inväntade decenniets viktigaste ögonblick för Beaufort
för att leka ombytta roller som i en jävla B-film.
Efter allt vi fått utstå för din skull,
har du mage att dyka upp ikväll som representant för vårt företag.
Du vet att jag vet allt om kollektionen.
Jag kunde talet perfekt.
Men allt du rör vid blir tyvärr en katastrof.
När du var liten,
ville du alltid vara nummer ett.
Men du insåg aldrig att det kräver disciplin.
Presskonferensen var tack vare mig.
Var glad att jag hann stoppa dig innan du gick in i pressrummet
och förstörde det enda bra du gjort för vår familj.
Vilket för oss till dig.
Vår Casanova.
Vår självutnämnda Romeo,
som inte har tid med vår familjs angelägenheter.
Som bönar och ber om det gäller lacrosse,
men inte kan ställa upp den enda kväll
när vi alla räknar med honom!
Vad är det?
Har du nåt att säga?
Skål!
För Ruby och Oxford!
Oxford!
Otroligt att Lexington rekommenderade dig.
Miss Hugh rekommenderade mig. Jag fick verkligen smöra.
Jag kommer strax.
Okej, Ruby.
Vi ses.
Mr Sutton.
Får jag sitta ner?
Javisst.
Jag har inte tackat er.
Tackat?
Mig?
Jag hade inte klarat den första veckan här utan er.
Ni är en förebild för mig.
En oxfordakademiker från en mindre stad än min!
Jag ger mig inte förrän jag har nått mitt mål.
Det lovar jag.
Jaha, James. Vad blir det?
Öppnar du bara munnen
för att sticka ner tungan i halsen på din flickvän?
Hur ser du på framtiden med den här personen?
Ska du bo i ett kyffe i Gormsey
och dra runt din svärfar i hans rullstol varje dag?
Har du spionerat på henne?
Hon blir aldrig mer än en lycksökare
som hellre går sängvägen än åstadkommer nåt själv.
- Jag låter inte... - Håll mun.
Ursäkta?
Ett ord till om Ruby...
Får jag prata med min son?
Jag har gjort efterforskningar om Ruby Bell.
Som rörelsehindrad är pappan beroende av sin frus inkomst.
Mammans konto övertrasseras varje månad
eftersom bageriet knappt inbringar nåt.
Systern använder upphovsrättsskyddade bilder utan lov.
Deras hus är ännu inte betalt, efter 18 år.
Du ska inte prata med henne mer.
Jag kan lätt stoppa hennes stipendium.
Jag kan se till att familjen får flytta till ett subventionerat boende
och att Oxford stänger dörren för henne.
Jag ska förstöra hennes liv.
RUBY - Gick det bra sen? Hoppas din pappa inte var arg.
LÄST - IGÅR 23.58
- Får jag dammsuga här lite fort? - Ja.
Där är de. De oförlikneliga och oförglömliga Beaufort-tvillingarna.
Lydia Beaufort är oförskämt snygg som alltid.
Har hon licens för den där blicken?
Vi ses, idioter.
Ja.
O Captain! My Captain!
Blev Elaine galen? Slog Alistair dig?
- Jag gick in i en dörr. - Aha.
Jag hörde att du var på galan igår.
Varför kom du inte till oss? Vi festade i biblioteket.
Vi tar igen det ikväll. Cyril ser ut att behöva det.
Ja, verkligen.
Ja, vi skolkar i eftermiddag och gör upp planer.
Bara det inte blir som sist.
Kan vi prata?
Här? I skolan?
- Inför alla? - Sen. Hemma hos dig.
Inte intresserad.
Kom igen. Snälla.
Grabbar!
Är ni med?
- Vill ni festa igen? - Ja.
- Jag är helt slut sen igår. - Så dejten gick bra?
Det är vårt sista år tillsammans. Vad har vi sagt?
- Festa hårt hela tiden. - Va? Jag hörde inte.
- Festa hårt hela tiden! - Precis.
Nu ska vi ha kul. Ska vi festa eller inte?
Där är James Beaufort jag känner igen.
Var har du gömt honom?
Han är tillbaka.
- Är allt bra? - Allt suger. Själv då?
Jag ignorerar min hemliga pojkvän så att han slutar ignorera mig.
- Fungerar det? - Visst, vi gifter oss imorgon.
Lydia?
Är allt okej?
Ja.
Vad har hänt?
Jag har lektion.
Vi ger oss av.
- Vad? - Du ville ju det.
Du tar examen nånstans, jag tar ett jobb.
Du ville inte det.
- Du sa... - Glöm vad jag sa.
- Jag orkar inte mer. - Så låter det nu.
- Sen blir det... - Jag älskar dig, Lydia.
- Men... - Jag älskar dig, Lydia.
- Du älskar det här jobbet. - Jag älskar dig.
Vi ger oss av.
Vart?
Bestäm du.
Du är tokig.
Vi ses på caféet kl. 17.00 på torsdag och planerar.
- Ruby? - Ja?
Oxford skickar ut inbjudningar till intervjuerna.
Jessa har redan fått sin.
- Har hon? - Ja, Jessalyn.
Mår du bra?
Maxton Hall!
Får jag gå på toaletten?
Håll er i rörelse!
Kom igen.
James.
Din flickvän är här.
Ruby!
- Bakom honom! - Fortsätt!
Go get her, tiger!
Sätt fart! Kom igen! Rör på er!
Nå?
Kan du ta av den där?
- Vad är det med dig? - Hur så?
Du är en skitstövel.
Är jag?
Spela inte dum. Varför ignorerar du mig?
Fortsätt!
Var det planen?
Att få mig att lägga ett gott ord hos Lexington?
Sätt fart!
Vad hände den kvällen?
- Inget. - Var din pappa förbannad?
Gjorde han det här?
Tro inte att du vet nåt om min familj.
Vad?
Trodde du att vi skulle hålla handen hela tiden?
Det var en kyss.
Det var mer än det.
Du trodde väl inte på riktigt att nån som jag
skulle vara intresserad av nån som du?
Varför är du så här?
Jag beklagar om du missuppfattade.
Men det är dags att återgå till det vanliga, Robin.
Så där. Bra. Utmärkt.
Kom igen, killar!
Ruby.
Kan du komma?
Vad är det?
Vad är det här?
Raring?
- Jag kan inte. - Gå inte.
Sluta med det här.
Det är för en trapphiss.
- Snart... - Jag vill inte ha dina pengar.
Raring...
Du är så upptagen redan.
Detta är vårt ansvar. Inte ditt.
Så det var bara tomt prat?
Att vi hjälper varann och samarbetar?
Visst inte.
Men du får inte slita ut dig.
Får jag inte bidra?
Fast jag vill,
och det är enda sättet att gottgöra...
Gottgöra vad?
Det är ju mitt fel att du behöver trapphissen!
Ruby?
Är allt bra?
Hej, mamma.
- James! Hej. - Hej.
Ställ dig upp.
Upp med dig.
Seså.
Vad har hänt?
Wren. Vi spelade lacrosse.
- Han slog till mig med klubban. - Herregud.
Jag hjälper dig i säng.
Mamma?
Ja?
Har du nånsin önskat att du var nån annan?
Det gör nog alla ibland.
Var du olycklig?
Jag...
Jag var olyckligt kär.
Jag tror att alla når en punkt i livet
där de mer eller mindre vet vilka de är,
och slutar sträva efter fel saker.
Jag gav allt på jobbet.
Jag blev mamma.
Och han?
Han gick en annan väg.
Ibland gör man varann olyckliga, hur mycket man än älskar varann.
Och det är bättre...
att släppa taget.
Men om det gör för ont?
Du klarar mer än du tror, om du tror att det är rätt.
Sov lite nu.
God natt.
Oxford, bitchar!
Ja!
Jag är bjuden.
- Är du okej, Ruby? - Ja, självklart.
Inget brev ännu?
Jag vet ingen som ansträngt sig med sin ansökan som du.
Du kommer få en inbjudan. Ha tålamod.
Att andas är bra.
Tack.
Hej.
Vår lilla sjöjungfru.
Du hanterar avslaget bra.
Synd att jag missade det. Det var visst väldigt dramatiskt.
"James.
"James. Varför?
"Varför kan vi inte vara ihop?
"James..."
Den som inte fattade att det inte skulle funka
är inte bara blind, utan dum också.
Visst, Elaine.
Du kan få honom.
Varsågod.
DRA ÅT HELVETE! JAMES
Mår du bra?
Nu får vi fokusera. Alla har inte en lärarvän.
Det är inte som du tror med Graham och mig.
Jag tror ingenting.
Du tror att jag förförde min lärare. Eller tvärtom.
Eftersom jag kom till dig först efter att Ruby kom på oss,
är det konstigt att du aldrig frågade vad som pågick.
Vi berättar inte allt för varann.
Vi mejlade. I månader.
Han var den första som blev förtjust i mig innan han visste vad jag hette.
Jag visste bara att han var lärarpraktikant.
Han var den första jag pratade med när jag vaknade,
och den sista jag sa god natt till.
Jag vet inte vad jag väntade mig första gången vi träffades,
men plötsligt var han framför mig.
Jag visste att det kunde sluta illa om pappa fick veta.
Men det spelade liksom ingen roll.
Jag älskade honom innan jag ens såg honom.
När Graham fick jobbet på Maxton Hall fick vi sluta träffas.
Det som Ruby råkade få se
var ett slags återfall.
Du tillät dig att ha känslor. Nybörjarmisstag.
- Vi är rätt patetiska. - Känslomässigt omogna.
En skam för vårt namn.
Men vi är inte ensamma.
Nej.
Det är vi inte.
Jag lovar.
James.
Kommer du?
GRAHAM Var är du?
Mr Sutton.
Miss Beaufort.
Hur var det idag?
Min mördegspyramid var 20 våningar hög.
Jag slog mitt eget rekord.
- Jag är ledsen att jag... - Jag också.
Jag...
Jag har tänkt mycket på det du sa.
Vår familj är väldigt bra på många sätt,
men inte på att prata om jobbiga saker.
Tack för att du gjorde det.
Efter olyckan var vi så fokuserade på att gå vidare,
att vi aldrig pratade om det som hände.
Men olyckan påverkade inte bara mig.
Den fick konsekvenser för er alla.
Utan mig hade det inte hänt.
Det vet du inte. Och då skulle du inte finnas.
Vad ska jag med fötter till, om du inte är här?
Det är mitt öde.
Detta är min egen väg.
Och mitt liv...
är meningsfullt.
Jag är tacksam för varje sekund.
Stående eller sittande.
Okej?
Jag vill ändå bidra till trapphissen.
Du kan spendera dina pengar på filmer, dansfester och sånt.
Jag vill hellre kunna köra ut dig ur mitt rum.
Då säger vi så.
- Ruby? - Vad är det?
Post till dig.
- Öppna det! - Läs högt.
"Kära Ruby Bell, vi är glada att kunna meddela att..."
Visa vad du har.
Du ligger på den.
Jaså.
Nå?
Tio av tio Oxford-poäng.
Nu måste den strykas.
Det är ett perfekt tillfälle att hämnas,
men som tur är älskar jag dig för mycket.
Här.
Nån vill köpa vi-talar-inte-mer-om-det-klänningen.
- Har du lagat den? - Jag hoppas få 500.
Då köper vi trapphissen.
Nej!
Här får du nåt att packa.
Den kommer ge dig tur, som den gjorde för mig.
Morfar skulle vara stolt, och det är vi med.
Är ett tack för mycket begärt, eller lite respekt?
Tack för lite mer emotionell utpressning
och förväntningar på mina axlar.
Ångest är en del av varje stort steg.
Nästa år kommer du att skratta åt hur nervös du var.
- Du kommer att trivas. - Vad händer annars?
Gör det nån skillnad?
- Vad menar du? - Om jag hatar universitetet.
Eller vill hoppa av.
Och inte vill representera Young Beaufort.
Och inte vill ha med företaget att göra.
Vad händer då?
Du har tillgång till ett av världens bästa universitet.
Du får leda ett av landets mest välrenommerade företag.
Du har alltid det skyddsnätet.
Du har chansen att bli en av de bästa.
Du är lyckligt lottad.
Lycka är inte samma sak för alla. Du sa det själv.
Okej.
Vad är det du vill, då?
Chansen att ta reda på det.
James, du är fortfarande så ung.
Jag vill inte att du ska få ångra att du kastade bort dina möjligheter.
Jag förstod inte mina föräldrar, men idag är jag dem evigt tacksam.
Beaufort är mitt hem, min historia och...
Så den ska automatiskt bli min.
Alla i släkten har gått på Oxford så nu måste jag också göra det.
Du tog över företaget. Jag måste också göra det.
Var inte orolig.
Jag faller inte ur ledet.
Så gör vi inte i vår släkt.
Är allt okej, vännen?
Det finns böcker om lugnet före stormen.
Men inte om vad som kommer efter.
När larmet tystnar och vi lämnas ensamma med vad vi har gjort.
Och en öronbedövande tystnad.
Vissa bär på en sorts kompass.
De säger det rätta i rätt ögonblick.
De gör det rätta.
Känner det rätta.
Dessa människor finner lyckan oavsett omständigheterna.
Registrering? In där och sen till vänster hela vägen.
Så kommer ni dit.
Schysst. Tack.
Förlåt.
Behöver du hjälp?
Nej tack. Det går bra.
Kom igen.
Tack.
Inga problem.
Ska du på intervju?
- Studenthemmet... - Ditåt, sen höger.
- Tack. - Varsågod.
Trevligt att råkas.
Andra har trasiga kompasser.
De tar fel beslut vid fel tidpunkt.
Sen är enda sättet att inte tappa greppet...
att fortsätta se framåt.
Aldrig bakåt.
Ett säkert sätt. Om man kan hålla sig till det.
Anna Norman
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir