Els medallistes olímpics segueixen tres normes
quan es preparen per a les competicions.
Dormir suficient.
Preparar-se meticulosament.
I evitar les distraccions, costi el que costi.
AGENDA
Aquí han estudiat guanyadors del Nobel, caps d'estat, escriptors i científics.
Aviat podria ser un d'ells.
El meu futur espera darrere aquests murs.
Fa anys que espero aquest dia.
Per fi, ha arribat.
- Ei. - Hola.
- Hola.
- I ell es diu... - Jude.
Ruby.
- Hola. - Hola. Lin. Hola.
UN MÓN ENTRE NOSALTRES
BASADA EN LA NOVEL·LA SAVE ME, DE MONA KASTEN
- Espero no cagar-la. - Què dius, ara?
T'agafarien encara que vomitessis davant del professor.
La teva mare no va ser alumna seva?
T'hauràs d'esforçar una mica perquè t'admetin.
Potser no serà tan fàcil. Ànims.
Ei, Alistair, espera!
Preparat?
I tant.
Entrarem, ens admetran i marxarem. No és un gran què.
Pels que no em coneixeu, em dic Jude, faig segon aquí al Saint Hilda's College
i us acompanyaré en el procés d'admissió.
A la primera entrevista,
posaran a prova la vostra capacitat crítica
per veure com expresseu una opinió sobre un tema.
A la segona,
volen veure com treballeu sota pressió.
La tercera i última està centrada en vosaltres.
Per veure si encaixeu a Oxford.
És la més important.
La primera ronda comença d'aquí 45 minuts.
Teniu temps de repassar les notes i potser fer un mos.
Ja heu arribat fins aquí.
Per tant, Oxford us vol.
L'únic que heu de fer és mantenir la calma.
Us cridaré pel nom. Entesos?
Ruby Bell. Saint Hilda's.
Bona sort.
Ei.
Pots estar tranquil·la.
Tu pots.
Tu com estaves?
Estava deu vegades més nerviós que tu.
I em van admetre.
Fins després.
Gràcies.
Srta. Bell, ens alegra que hagi acceptat la nostra invitació.
Gràcies. És un plaer.
Perfecte. Doncs comencem.
Fa un parell d'anys, el New York Times
va publicar un article afirmant
que la monarquia britànica era un anacronisme inútil.
¿Pot persistir el nostre sistema dual
de monarquia i democràcia parlamentària
o cal que canviem a una república?
Hi ha dues maneres d'abordar la qüestió.
D'una banda, podem argumentar que la monarquia
ofereix estabilitat, almenys simbòlicament.
I de l'altra, la quantitat de diners
que es dedica a finançar-la és qüestionable,
considerant tots els països que prosperen amb altres formes de govern.
Sisplau, continuï.
El mercat és especulació.
Es basa en el fet que el futur no és tan predictible com ens agradaria.
Però els beneficis es generen aquí i ara,
i un bon model de negoci en treu profit, d'això.
Gràcies, Sr. Beaufort.
La poma no cau mai lluny del pomer.
Recordo que el seu pare era el millor de la classe a Balliol.
Era a anys llum de tothom amb el seu coneixement i ambició.
- Com t'ha anat? - Tu primer.
Molt bé, crec.
M'ho he passat molt bé.
He citat a Plató...
Almenys no t'han distret.
El que m'entrevistava tenia una unicella tan peluda
que semblava el Mr. Bean enfadat.
No podia deixar de mirar-l'hi.
- Ho ha notat. - No.
Ei.
Com ha anat? Bé?
- Bé. - Sí.
Us aniria bé relaxar-vos una mica.
A les 20:00? A l'estil d'Oxford?
Sí!
Us presento el Turf Tavern, un pub mundialment famós.
Entre d'altres, hi venien l'Elizabeth Taylor,
l'Oscar Wilde i la Dama de Ferro quan estudiaven.
Allà hi ha lloc. Veniu.
Qui tenim aquí?
Entre aquests hi ha tema.
Ja són aquí.
L'especialitat de la casa. Tothom l'ha de tastar.
Es diu Cross Keys.
Jo també faria aquesta cara si em servissin aigua.
L'has de tastar. És whisky de 18 anys.
Estàs bé?
Disculpeu...
He sentit que els cambrers firmen un compromís de confidencialitat.
De debò?
El primer cop vaig fer la mateixa cara.
Al final de la nit, corria pel campus mig despullat recitant poesia.
Prefereixo no viure aquesta experiència.
Ens la reservem per quan siguis alumna d'aquí. Salut.
Mare meva!
És fortíssim.
Surto a prendre l'aire. Passa'm la bossa.
- Ai! - Tio, se't nota massa.
Mira qui parla.
Va tot bé?
És una pregunta retòrica, oi?
Estàs nerviosa per les entrevistes?
Tant hi fan les entrevistes. No podré estudiar a Oxford igualment.
Per què no?
M'has pres el primer lloc de classe dues vegades.
- Si necessites res... - Tinc un retard de dos mesos.
- Estàs...? - Tenir-lo és una bogeria.
Però no he estimat ningú com a ell.
I ja m'estimo el bebè.
Hormones dels collons.
Hi ha programes per a mares a Oxford.
Els vaig veure quan buscava beques.
La Jacinda Ardem va parir mentre governava tot un país.
Potser no som amigues,
però veig com ets a l'escola.
Com has perseverat durant...
Si hi ha algú capaç de fer-ho, ets tu.
Començo a entendre per què no et pot oblidar.
Fas que tot sembli possible.
Per molt complicat que sigui.
Què vols dir?
No saps quant està patint?
Ell em va deixar a mi.
De vegades, la prova d'amor més gran és deixar anar.
Puntuació olímpica el primer dia a Oxford. 0. Distraccions: 10.
Bon resultat, Ruby Bell.
Ja els vas impressionar ahir. T'anirà de conya.
INFORMACIÓ PER ALS CANDIDATS
Quantes persones hi ha en aquesta sala?
Si utilitzem la percepció directa, com al model de Gibson,
diria que percebo dues entitats a més de mi mateixa.
Així que...
la resposta òbvia seria tres.
Provi de nou.
Quantes persones hi ha en aquesta sala?
Ei.
Va tot bé?
Ahir feies mala cara.
Estic bé. No tenia ganes de festa.
Deu ser l'estrès.
Tinc ganes que tot això s'acabi
i puguem reprendre les coses on les vam deixar.
Gaudir de l'últim any.
I no seure aquí i estudiar. Per a què?
Lydia?
Què has dit?
M'alegraré quan arribem a casa i tot torni a ser normal durant un any.
Què?
Els canvis han de ser dolents per força?
Depèn del canvi, oi?
- Com ha anat l'entrevista? - Crec que l'he espifiat.
Vaig beure massa ahir.
Sabies que les frèsies són símbol de confiança?
Saps què?
Em pensava que, si li donava espai a en Keshav,
aprofitaria el temps per aclarir-se.
Però el que fa és intentar encaixar amb el que pensen els seus pares.
Lligar-se la Camille.
No és capaç de ser fidel a la seva realitat.
I...
només penso que no l'hauria d'haver deixat marxar.
Em vaig equivocar, hòstia.
No tenies alternativa.
Sempre hi ha alternativa.
Pots lluitar o rendir-te.
No entenc com la gent té tanta por de ser qui és realment.
M'asseuré a l'última fila a dormir la mona.
- Perdona, volies seure aquí? - No, tranquil.
Benvinguts a la sessió de preguntes i respostes dels estudiants.
He enganyat alguns companys perquè vinguin.
Els he promès menjar i beguda.
La majoria d'ells tenen molta gana i se senten traïts,
però, amb sort, respondran a les vostres preguntes.
Dispareu.
Com n'és, d'intensiu, l'estudi aquí?
- Teniu temps per a la vida personal? - Nila?
En comparació amb altres universitats, és més intensiu.
Cert, però no us preocupeu, hi ha temps per a la vida personal.
Més preguntes?
¿Teniu contacte amb altres facultats d'Oxford
o és tot separat?
Només vull saber si m'he d'acomiadar de la meva millor amiga.
Les facultats estan separades.
Si aneu a Balliol, per exemple,
normalment no tindreu gaire en comú amb algú que estudia a Saint Hilda's.
Esclar. Balliol és la facultat d'elit.
Sí, és un exemple del que diria una persona de Balliol.
Gràcies. Més preguntes?
Quina mitjana tens?
Perdona?
Vull saber si estàs qualificat per preparar-nos per a la vida d'Oxford.
Hi ha gent amb dubtes de veritat.
Deixa'ls que parlin i no ens facis perdre el temps amb comentaris inútils.
Tens cap problema?
És terrorífic com pots canviar i parlar com ell.
- Com qui? - Com el teu pare.
- D'acord. Potser voleu... - Calla, pallasso.
- Deixa'l. - Us he espatllat la primera cita?
Què hi fas, aquí?
No facis veure que anar a Balliol és decisió teva.
- Què? - És la teva estratègia.
Fas que tothom se senti petit, els allunyes
perquè ningú s'adoni que només ets un covard
que prefereix ser un titella a defensar el que vol.
Ruby!
Fa setmanes que m'ignores.
Podem continuar així?
I si et dic que tens raó?
Deixo que decideixin per mi,
faig coses imperdonables, menteixo, m'amago...
Però no deixaré que em jutgis, perquè ho faig per tu.
- Què dius, ara? - Deixa-ho estar.
Vols parlar clar i deixar-te d'endevinalles? Em fas tornar boja!
Tu em fas tornar boig!
Saps el que m'estàs fent ara mateix?
Creus que és fàcil veure't i sentir la teva veu?
No pots deixar-me i avergonyir-me davant de tothom
i fer veure que era jo qui estava equivocada.
No puc, Ruby.
Em sap greu. D'acord?
Què hi fas, aquí?
Per què em parles?
Perquè... perquè...
No ho saps perquè no saps el que vols.
No saps res!
Sé exactament què vull.
I per què no lluites?
Perquè a ningú li importa el que jo vull.
A mi sí.
Sempre m'ha importat el que volies.
No creuries de debò que algú com jo
estaria interessat en algú com tu, oi?
Ruby? Què passa?
Em sap greu.
Per què?
De què va tot això?
Els meus pares van veure com havia canviat amb tu.
Et veien com una amenaça pels seus plans.
I tenien raó.
El meu pare em va jurar que et destrossaria la vida.
Sé que no puc protegir-te d'ell.
Et mereixes algú que pugui protegir-te i una família que t'aculli.
Jo no t'ho puc donar.
Només puc oferir-te problemes que ni tan sols sé gestionar.
I no m'ho vas dir?
No pots decidir a què puc fer front.
No volia que et fes mal.
No li tinc por.
Com t'ho fas?
No saps el que és capaç de fer.
No vull...
No seré capaç de...
James.
Prou de secrets.
Prou de mentides.
T'ho prometo.
Què fas?
El que fan les parelles que confien mútuament.
-"Parelles"? - No ets només un follamic.
Com pot una persona tan intel·ligent dir paraules com "follamic"?
No és el moment de fer-te l'insolent.
Seré el que tu vulguis. Nòvio, follamic o el que sigui.
- El que sigui? - Sí.
- Ets el noi que destrossa llits d'aigua? - No era d'aigua.
No vull marxar mai.
- Ni avui, ni demà. Mai. - Mira que no volies venir a Oxford.
No vull sortir d'aquesta habitació.
Ens quedarem aquí.
Demà al matí el món continuarà girant.
Tens les mateixes oportunitats que tothom.
Aprofita-les, James.
Sempre que estic perduda o trista, faig llistes.
M'ajuda a estar motivada i pensar clarament.
Em faràs una llista?
Quin seria el primer element?
M'agraden els esports, la música...
Ah, i el menjar asiàtic picant.
Vull recórrer els mercats de Bangkok.
- Per menjar bitxos fregits? - Exacte.
D'acord.
- Llegir més... - Llegir més...
No són objectius de vida.
Els somnis importen.
Soc feliç quan dibuixo.
Demana un desig.
Has oblidat el més important.
Senyoreta Bell.
Digui'm, per què Oxford?
Coneix la història de l'elefant lligat a un pal?
Generalment, la metàfora es fa servir per descriure creences limitadores.
El fet que la majoria som capaços de fer més del que ens pensem.
Però començo a adonar-me que m'he lligat al meu futur.
Per això a molts moments d'aquí i ara
no els he prestat l'atenció que mereixen.
James Beaufort?
James Beaufort, Balliol?
Ara sé que són les parades que fem al llarg del camí
les que conformen les nostres vides.
La nostra vida és aquí i ara.
I, de vegades, aquests moments dibuixen a la sorra
visions del futur emocionants i noves per nosaltres.
Heu trucat a Cordelia Beaufort.
Deixeu un missatge després del to.
Hola, mama. Espero que estiguis bé.
Tinc una notícia important.
No et preocupis, és...
una bona notícia.
T'estimo, mama.
Fins després.
Ens adonem que ja no tenim por del futur.
Perquè és ara que decidim si farem realitat els nostres somnis
i si ens convertirem en les persones que volem ser.
Cal valor per pensar més enllà del present.
Però de vegades és la mirada d'una altra persona
la que ens fa veure un futur diferent.
Era com si hagués arribat a la meva vida per primer cop.
Hola. Ja soc aquí.
No vull avançar ni retrocedir. Vull ser aquí, en aquest moment.
Hola!
El Sr. Beaufort els està esperant.
Seieu.
He dit que seieu.
La mare ha tingut un ictus.
- On és? - Com està?
La Cordelia ha mort.
Vam anar a l'hospital abans-d'ahir. No hi van poder fer res.
I no ens vas trucar?
Estava molt orgullosa, no volia interrompre les entrevistes.
Ja t'he dit que la nostra prioritat és que els inversors estiguin contents.
Les accions no es poden desplomar.
Sí, ja ho sé, hòstia.
Envieu l'esborrany.
- Ha de sortir. - James, no.
Sí, hòstia, Gordon. Ho entenc.
Nomenarem el director artístic un cop publicat el comunicat de premsa.
James, no!
Atura't!
No em toquis!
Has tingut tot el camí i no has dit res.
Em sap greu, James.
Tothom mereix un món de possibilitats.
Somiar el que vulgui somiar, ser qui vulgui ser
i estimar qui vulgui estimar.
Veig el meu futur més clar que mai.
Totes les peces del puzle són al seu lloc.
Tenim totes les portes obertes. Ara, només les hem de travessar.
Subtítols: Nahuel Martino González
Supervisor creatiu Guillermo Parra