Conform statisticilor, medaliații olimpici respectă trei reguli
atunci când se pregătesc pentru competiții.
Dorm suficient...
Au o pregătire riguroasă...
Și evită cu orice preț distracțiile.
JURNAL
Timp de secole, aici au fost educați câștigători ai premiului Nobel,
șefi de stat, scriitori și oameni de știință.
M-aș putea număra și eu printre ei curând.
Viitorul meu așteaptă în spatele acestor ziduri.
Eu aștept ziua asta de ani buni.
În sfârșit, a sosit!
- Bună! - Bună!
- Și el este... - Jude.
Ruby.
- Bună! - Bună! Eu sunt Lin.
MAXTON HALL - LUMEA CARE NE DESPARTE
BAZAT PE ROMANUL SAVE ME DE MONA KASTEN
- Sper să n-o dau în bară. - Prostii!
Poți să vomiți pe catedra profesorului, și tot te-ar accepta.
N-a fost coleg de clasă cu mama ta?
Se pare că noi trebuie să ne străduim să fim acceptați.
Da, poate că n-o să fie așa ușor. Fruntea sus!
Alistair, așteaptă!
Ești gata?
Bineînțeles.
Intrăm, suntem acceptați și plecăm. Nu e mare lucru.
Eu sunt Jude, sunt student în al doilea an la Colegiul Saint Hilda de la Oxford
și vă voi ghida în procesul de înscriere.
La primul interviu,
profesorii vor să vă testeze abilitățile de gândire critică
și să vadă dacă aveți opinii pe anumite subiecte.
În al doilea,
vor să vadă cum lucrați sub presiune.
În al treilea și ultimul interviu este vorba doar despre voi.
Să vadă dacă v-ați potrivi la Oxford.
Este cel mai important.
Prima rundă începe în 45 de minute,
așa că aveți timp să vă parcurgeți notițele și să mâncați ceva.
Aveți emoții, dar ați ajuns până aici.
Asta înseamnă că Oxford vă vrea.
Trebuie doar să nu vă puneți piedici singuri.
O să vă strig pe nume. Bine?
Ruby Bell pentru Saint Hilda.
Baftă!
Hei!
Nu trebuie să ai emoții.
Te descurci.
Tu n-ai avut emoții?
Emoții? Eram de zece ori mai agitat ca tine.
Dar m-au acceptat.
Ne vedem mai târziu.
Mulțumesc.
Dră Bell, ne bucurăm că ați acceptat invitația noastră.
Mulțumesc. Plăcerea e de partea mea.
Minunat! Atunci, să începem!
În urmă cu câțiva ani, New York Times
a publicat un articol în care afirma
că monarhia britanică este un anacronism cheltuitor.
Oare sistemul nostru dual de monarhie și democrație parlamentară
mai poate continua să existe
sau ar trebui să devenim republică?
Putem aborda problema din două perspective.
Pe de-o parte, putem argumenta că monarhia
oferă stabilitate, măcar din punct de vedere simbolic.
Pe de altă parte, putem pune sub semnul întrebării
suma enormă de bani care finanțează acest simbol,
mai ales când vedem că alte țări prosperă cu alte forme de guvernământ.
Continuă, te rog!
Piața se bazează pe speculație, pe faptul
că viitorul nu e atât de previzibil pe cât ne-am dori să fie.
Dar profitul este generat aici și acum,
și o afacere de succes folosește asta în avantajul său.
Mulțumim, dle Beaufort.
Așchia nu sare departe de trunchi.
Țin minte că tatăl tău era cel mai bun din anul său de la Balliol.
Era mult în fața tuturor, cu ambiția și cunoștințele sale.
- Cum a fost? - Tu prima.
Foarte bine, cred.
A fost distractiv să vorbesc cu ei.
L-am citat pe Platon...
Măcar la tine nu s-au uitat cu ostilitate.
Cel care m-a intervievat avea sprâncenele atât de stufoase,
încât arăta ca un Mr. Bean furios.
Nu puteam să nu mă uit la ele.
- Sigur a observat. - Nu.
Hei!
Cum a fost prima rundă? Bine?
- Bine. - Da.
Pare că ați avea nevoie să vă relaxați puțin.
Diseară la 20:00? În stilul Oxford?
Da.
Vă prezint faimosul Turf Tavern.
Un pub frecventat de Liz,
de Oscar și de Doamna de fier în timpul anilor săi de studenție aici.
Iată niște locuri libere! Haideți!
Pe cine avem noi aici?
Se pare că e ceva la mijloc.
Iată-le!
Specialitatea casei. Oricine vizitează Oxford trebuie s-o încerce.
Cross Keys.
Și eu aș face fața asta dacă mi-ar da cineva apă.
Trebuie să încerci. E whisky vechi de 18 ani.
Ce e?
Scuze...
Am auzit că barmanii semnează un acord de confidențialitate la angajare.
Pe bune?
Așa m-am strâmbat și eu prima dată.
La sfârșitul serii alergam prin campus jumătate dezbrăcat și recitam poezii.
Dacă se poate, aș vrea să sar peste partea asta.
Atunci, rămâne pentru când vei învăța aici. Noroc!
Dumnezeule!
E foarte tare.
Am nevoie de o gură de aer curat. Îmi dai geanta?
- Au! - Ești prea evident.
Tu vorbești?
Ești bine?
Sper că e o întrebare retorică.
Ai emoții din cauza interviurilor?
Nu contează cum decurg interviurile. Oricum, nu pot să merg la Oxford.
De ce nu?
Până acum, mi-ai luat-o de două ori înainte în topul clasei.
- Dacă ai nevoie de ceva... - Nu mi-a venit ciclul de două luni.
- Este... - Știu că e aberant să-l păstrez.
Dar n-am iubit pe nimeni ca pe el.
Și deja iubesc și copilul.
Hormonii naibii!
Oxfordul are programe bune pentru mame.
Le-am văzut când căutam burse.
Jacinda Ardern a născut în timp ce conducea o țară întreagă.
Poate că nu suntem prietene,
dar văd cum te descurci la școală.
Cum ai perseverat în timp ce...
Dacă cineva poate să facă asta, tu ești aceea.
Cred că încep să înțeleg de ce nu te poate uita.
Faci să pară că totul e posibil.
Indiferent de cât de nasol e totul.
Cum adică?
Nu știi cât de rău suferă?
El s-a despărțit de mine.
Uneori, cea mai mare dovadă de iubire este renunțarea.
Scorul meu olimpic după o zi la Oxford: zero. Distragerea atenției: zece.
Ce scor bun, Ruby Bell!
Deja i-ai dat pe spate ieri. O să fie super.
INFORMAȚII PENTRU NOII CANDIDAȚI
Câte persoane se află în această cameră?
Dacă ne bazăm pe percepția directă, ca în modelul lui Gibson,
aș spune că, în afară de mine, percep încă două entități.
Deci...
răspunsul evident ar fi trei.
Mai încearcă!
Câte persoane se află în această cameră?
Hei!
Ești bine?
Ieri nu părea că ești bine.
Sunt bine. Pur și simplu n-am avut chef de petreceri.
O fi din cauza stresului.
Abia aștept să se termine toate astea!
Putem să reluăm lucrurile de unde au rămas, știi ce zic?
Profităm de anul de libertate,
nu stăm aici să învățăm și să recapitulăm. Și, oricum, pentru ce...
Lydia?
Ce ziceai?
Că abia aștept să ajungem acasă și să revină lucrurile la normal.
Ce e?
Schimbarea e mereu un lucru rău?
Depinde de schimbare, nu?
- Cum a decurs interviul de azi? - Cred că am dat-o în bară.
Am băut prea mult ieri.
Știai că freziile simbolizează încrederea?
Eu...
Credeam că, dacă-i ofer spațiu lui Keshav, atunci...
el ar profita de acel timp ca să-și pună gândurile în ordine.
În schimb, încearcă să se conformeze opiniilor părinților lui.
Se dă la Camille...
Cumva, nu poate să fie sincer cu el însuși.
Și...
nu mă gândesc decât că n-ar fi trebuit să renunț la el.
Drăcia naibii! N-ar fi trebuit să renunț la el.
Nu sunt sigur că ai avut de ales.
Întotdeauna avem de ales.
Poți să lupți sau să renunți.
Nu înțeleg de ce oamenilor
le e atât de teamă să fie ei înșiși.
Mă duc să m-așez în spate și mă culc, să-mi treacă mahmureala.
- Scuze, voiai să stai aici? - E în regulă.
Bun-venit la sesiunea studenților de întrebări și răspunsuri!
Mi-am convins câțiva colegi să vină aici,
mințindu-i că primim gustări și răcoritoare.
Majoritatea sunt foarte flămânzi și se simt trădați.
Sper că vă vor răspunde la întrebări.
Întrebați!
Cât de intens e ritmul de lucru?
- Mai aveți timp pentru viața personală? - Nila?
Comparativ cu alte universități, cred că e mai intens.
E adevărat, dar nu vă temeți, tot aveți timp pentru viața personală.
Alte întrebări?
Aveți contact frecvent cu alte facultăți din Oxford
sau chiar sunt separate?
Vreau să știu dacă trebuie să-i zic de acum „adio” prietenei mele.
Facultățile sunt destul de separate.
Deci, cineva care a ales Balliol, de exemplu,
nu va avea prea multe în comun cu cineva
care studiază la Saint Hilda.
Desigur, Balliol e facultatea de elită.
Da. Exact asta ar spune cineva de la Balliol.
Mulțumesc. Alte întrebări?
Care e media ta?
- Poftim? - Vreau să mă asigur că ai calitățile
necesare să ne pregătești pentru viața de student.
Sunt și candidați cu întrebări pertinente.
Lasă-i să vorbească, în loc să ne irosești timpul cu comentariile tale nefondate!
Care e problema ta?
Mi se pare înfricoșător să văd cum te transformi și vorbești ca el.
- Ce? - Ca tatăl tău.
- Bine. Poate vreți... - Taci, măscăriciule!
- Lasă-l în pace! - Vă stric prima întâlnire?
Ce cauți aici?
Vrei să intri la Balliol, dar nu te purta de parcă a fost decizia ta!
- Poftim? - Asta e strategia ta.
Îi umilești și îi îndepărtezi pe toți
ca să nu observe nimeni că ești doar un laș
care preferă să fie o marionetă, în loc să facă ce vrea cu adevărat.
Ruby!
Mă ignori de câteva săptămâni.
Putem să continuăm așa?
Și dacă spun că ai dreptate?
Îi las pe alții să-mi decidă soarta,
fac lucruri de neiertat, mint, ascund ce simt cu adevărat,
dar nu-ți permit să mă judeci, pentru că o fac pentru tine.
- Despre ce vorbești? - Las-o baltă!
Lasă ghicitorile și vorbește cu mine! Mă înnebunești!
Tu mă înnebunești pe mine!
Tu îți dai seama ce-mi faci?
Crezi că mi-e ușor să te văd, să-ți aud vocea?
Nu poți să te desparți de mine și să mă faci de râs,
și apoi să-mi zici că n-am înțeles bine situația.
Nu pot, Ruby.
Îmi pare rău, bine?
Atunci, ce faci aici?
De ce vorbești cu mine?
Pentru că eu... Pentru că...
Nu știi ce vrei de la mine sau de la viață.
Nu știi nimic!
Știu exact ce vreau.
Atunci, de ce nu lupți pentru asta?
Pentru că nu i-a păsat nimănui ce vreau.
Mie-mi pasă.
Mereu mi-a păsat ce vrei.
Doar nu credeai că cineva ca mine
ar fi interesat de cineva ca tine, nu-i așa?
Ruby? Ce ai?
Îmi pare rău.
De ce?
Ce s-a întâmplat?
Părinții mei au văzut cât de mult m-am schimbat din cauza ta.
I-ai pus tatei planurile în pericol.
Și avea dreptate.
A jurat că-ți va distruge viața.
Știu că nu te pot proteja de el.
Meriți pe cineva care te poate proteja
și o familie care te primește cu brațele deschise.
Nu-ți pot oferi nimic decât probleme pe care nici eu nu le pot gestiona.
De ce nu mi-ai spus?
Nu decizi tu ce pot sau nu să îndur.
N-am vrut să-ți facă rău.
Nu mi-e frică de el.
Cum faci asta?
Nu știi ce e în stare să facă.
Nu vreau...
Nu o să pot să...
James!
Gata cu secretele!
Gata cu minciunile!
Promit.
Ce faci?
Ce fac cuplurile când există încredere.
- Cuplurile? - Păi, cu siguranță nu ești păpușelul meu.
Cum poate cineva să aibă IQ-ul așa de mare și să utilizeze cuvinte precum „păpușel”?
Acum ți-ai găsit să comentezi?
O să fiu ce vrei tu. Iubit, păpușel, orice.
- Orice? - Orice.
- Tu distrugeai saltelele cu apă? - Nu erau cu apă.
Nu vreau să plec niciodată.
- Nici azi, nici mâine, niciodată. - Credeam că nu vrei la Oxford.
N-am zis că o să ies din cameră.
Putem să stăm aici.
Mâine-dimineață viața va merge mai departe.
Aici ai la fel de multe oportunități ca ceilalți.
Profită de ele, James!
Când sunt în impas sau nefericită, fac liste.
Mă ajută să rămân motivată și să gândesc limpede.
Faci lista pentru mine?
Care ar fi primul punct?
Îmi plac sportul, muzica...
Și mâncarea asiatică picantă.
Mi-ar plăcea să mănânc pe o stradă din Bangkok.
- Lăcuste prăjite și altele asemenea? - Exact.
Bine.
- Să citesc mai mult... - Bine.
Astea nu sunt țeluri.
Visurile sunt importante.
Sunt fericit când desenez.
Pune-ți o dorință!
Ai uitat cel mai important lucru.
Dră Bell!
Spune-mi, te rog, de ce ai ales Oxfordul?
Știți povestea elefantului legat de un par?
În general, metafora e folosită pentru a descrie convingerile autolimitative.
Faptul că majoritatea oamenilor sunt capabili
de mult mai multe lucruri decât ar crede.
Dar încep să-mi dau seama că m-am legat singură de viitorul meu
și, prin urmare, nu ofer atenția cuvenită
multor momente din prezent.
James Beaufort?
James Beaufort, Balliol?
Acum știu că viața este, de fapt, alcătuită din pauzele
pe care le facem pe parcurs.
Viața noastră din prezent.
Și, uneori, aceste momente conturează
noi viziuni palpitante pentru viitorul nostru.
Aceasta este mesageria vocală a Cordeliei Beaufort.
Vă rugăm să lăsați un mesaj după semnalul sonor.
Bună, mamă! Sper că ești bine.
Trebuie să-ți spun ceva important.
Nu-ți face griji, este...
Este o veste bună.
Te iubesc, mamă.
Pa!
Ne dăm seama că nu ne mai este frică de viitor,
fiindcă în prezent decidem dacă visurile noastre vor deveni realitate
și dacă vom deveni cine ne-am dorit dintotdeauna să fim.
E nevoie de curaj să gândești dincolo de prezent.
Dar, uneori, însăși privirea altei persoane
aduce o nouă rază de lumină asupra viitorului nostru.
Pentru prima dată în viața mea, simt că am ajuns.
Bună! M-am întors.
Nu vreau să dau timpul nici înainte, nici înapoi. Vreau să fiu aici, acum.
Hei!
Dl Beaufort vă așteaptă.
Stați jos!
Am zis să stați jos.
Mama voastră a suferit un anevrism.
- Unde e? - Cum se simte?
Cordelia a murit.
Am fost acum două seri la spital, dar n-au putut să o salveze.
Și nu ne-ai sunat?
Cordelia a fost foarte mândră de invitații și n-am vrut să vă perturb interviurile.
Ți-am zis deja că prioritatea noastră este să-i facem fericiți pe investitori.
Nu putem permite ca valoarea la bursă să scadă.
Da, știu asta, la naiba!
Meredith trebuie să trimită schița.
- Trebuie anunțat. - James, nu!
Da, la naiba, Gordon! Am înțeles asta.
Directorul artistic va fi ales după comunicatul de presă.
James, nu!
Încetează!
Nu pune mâna pe mine!
Ai stat în mașină și nu ai spus nimic.
Îmi pare rău, James.
Toți oamenii merită o lume plină de oportunități.
Să aibă propriile visuri, să fie cine vor să fie,
să iubească pe cine vor.
Acum, văd viitorul mai clar ca niciodată.
În sfârșit, toate piesele de puzzle sunt la locul lor.
Ni s-au deschis toate ușile. Acum nu trebuie decât să trecem pragul.
Valeriu Cosa
Redactor Mioara-Amalia Lazăr