‫אהבה מודרנית‬
‫- מר יו, תוכל לעלות על השולחן? - לא.‬
‫תעשה את זה בתמורה לסוכרייה?‬
‫להעביר בחור, בעדינות רבה. בדיוק.‬
‫- מה שלום ג'ון? - נפלא, תודה. כן.‬
‫- מה? - עלייה חדה.‬
‫סתם בצחוק.‬
‫כן?‬
‫ד"ר קורן? אני בטלפון עם אימא לילד בן ארבע שיש לו חום.‬
‫אני יודעת שמאוחר. אמרתי שאבדוק ליתר ביטחון.‬
‫- אבל למה אני? - רק את עדיין פה.‬
‫אני יכולה לדחות את זה לבוקר.‬
‫זה בטח לא חמור, החום לא גבוה כל כך.‬
‫- טוב, עד כמה הוא גבוה? - חכי רגע.‬
‫- שלושים ותשע. - שיט.‬
‫תכניסי אותה.‬
‫הינה מרשם לאנטיביוטיקה, כדי שיהיה לך שקט נפשי בסוף השבוע.‬
‫רק אם לא תצליחי להוריד לו את החום בעזרת פרצטמול.‬
‫אני בסביבה. תתקשרי אליי אם תדאגי.‬
‫המספר שלי אצלך. ביי, תרנגול קטן.‬
‫- ליל"ט, לורין. - לילה טוב, ד"ר קורן.‬
‫אוי, לא. קדימה, מותק. קדימה.‬
‫בבקשה.‬
‫החיים שלי בזבל.‬
‫חילוץ‬
‫אנחנו חייבים להפסיק להיפגש ככה.‬
‫- אני מתקשרת אליך בעל כורחי. - אני עונה בעל כורחי.‬
‫שמרתי אותך בחיוג מקוצר.‬
‫מגיע לך, כי את נוהגת במכונית ספורט בת 30 שנה רק כשמתחשק לך.‬
‫המכוניות האלה רוצות שינהגו בהן.‬
‫אני מוציאה אותה רק כשיש מזג אוויר נעים. יש דליפה בגג.‬
‫תרימי מכסה מנוע.‬
‫מה שלום אימא שלך, ג'רי?‬
‫את יודעת. כמו תמיד. הבית החדש עושה לה טוב.‬
‫תמסור לה ד"ש ממני. תגיד לה שאבוא לבקר אותה בסוף השבוע.‬
‫- הביקורים שלך משמעותיים עבורה. - אני אוהבת לבקר אותה.‬
‫אז מה דעתך?‬
‫צר לי לבשר לך, דוקטור, המכונית שלך גוססת.‬
‫היא רק צריכה טיפול מסור.‬
‫היא בת 40. היא צעירה ממני.‬
‫וממך.‬
‫כן. בשנות בן אדם, אולי.‬
‫אבל בשנות מכונית, היא צעירה מכדי להיות קלאסיקה אמיתית‬
‫וזקנה מכדי להיות פרקטית.‬
‫היא פשוט סובלת ממשבר אמצע החיים. אתן לה כדורי הרגעה.‬
‫אז למרבה הצער, המכונית הזאת צריכה לצאת לנסיעה האחרונה למזבלה.‬
‫לעולם לא. באמת אפשר להחיות את המכוניות האלה.‬
‫כן, ולהתרושש לגמרי תוך כדי כך.‬
‫היומיים הכי טובים שחווים עם מכונית וינטג'‬
‫הם יום הקנייה שלה ויום המכירה שלה.‬
‫בכל הימים באמצע, סתם כואב הלב.‬
‫את צריכה לוותר עליה, דוקטור. היא לא מטופלת שלך.‬
‫אבדוק רגע אם יש לי עוד רצועת מאוורר.‬
‫על כביש עקלקל, עם גג פתוח‬
‫- חזרתי. - היי, אימא.‬
‫- איפה את? - בסלון.‬
‫ציירת ציור של אבא כמו שביקשתי?‬
‫כן, וציירתי גם אותך ואת הבית.‬
‫- ציירת לו אוזניים גדולות? - כן.‬
‫יופי, תראי לי.‬
‫זה האהוב עליי.‬
‫פה את קוטפת תפוח מהעץ בשביל סלט.‬
‫- את כמו חווה. - תפוח...‬
‫- חווה. את כמו חווה. - לא.‬
‫- כל הכבוד על הציור המדהים שלך. - ציור.‬
‫- לחיי העוגה והציורים. - והאומנית הקטנה שלי.‬
‫בואי נראה קודם איך אני אסתדר עם ההורים שלו.‬
‫- כן. בטח. - מה שלום אחותי?‬
‫היא משמידה את המטבח בהכנת "עוגה".‬
‫- היי, אחותי. - היי, אחותי הקטנה.‬
‫- תשלחי לי מכתב. - אני אשלח לך קצת עוגה.‬
‫איזו עוגה?‬
‫טוב. אני חייבת לזוז.‬
‫קונור ואני הולכים לשתות משהו. תכתבי לי. אוהבת אותך.‬
‫אני אוהבת אותך. ואני רוצה לשמוע עוד עליו.‬
‫את מוכנה... בסדר.‬
‫המינוי לחדר כושר, בוטל. נתאמן ברחוב.‬
‫סגור.‬
‫וזה מביא אותי ל"סטאג".‬
‫זאת לא הוצאה. אני בקושי משתמשת בה.‬
‫מותק, ראיתי את קבלות האשראי שלך.‬
‫הוצאת 1,200 ליש"ט רק השנה על תקלות ועל חלקי חילוף.‬
‫למה אתה מחטט בקבלות האשראי שלי?‬
‫נתת לי אותן כדי שאטפל במיסים שלנו. אין בעד מה, דרך אגב.‬
‫כן, תודה. מה עם הסירה שלך? תוכל למכור אותה בכמה אלפים.‬
‫טוב. בסדר.‬
‫אוי, לא. לא.‬
‫אוי, נו כבר.‬
‫אוי, מותק, לא שוב. בבקשה.‬
‫בבקשה.‬
‫אוף.‬
‫אני מחליף מספר טלפון עד שתיפטרי ממנה.‬
‫המכונית הזו למכירה‬
‫הלו?‬
‫כן.‬
‫סליחה. כן.‬
‫כן, אני מוכרת אותה ב-5,000.‬
‫בטח. אנחנו בבית כל סוף השבוע, אם אתה רוצה לבוא.‬
‫כן? טוב. אשלח לך הודעה עם הפרטים.‬
‫תודה, ביי.‬
‫אולי מצאתי קונה למכונית.‬
‫עוד אחד. יופי.‬
‫יכולת למכור את המכונית הזאת כבר חמש פעמים.‬
‫- קפה? - כן.‬
‫הבלמים איטיים. אז צריך לשמור על ערנות.‬
‫תיבת הגה מסרק.‬
‫בולמי הזעזועים די שחוקים, אז זה כמו לנהוג במכונית קארטינג.‬
‫תצטרך לתקן אותם אם תקנה אותה.‬
‫אבל כנראה לא תקנה אותה.‬
‫טוב, את בהחלט מבינה בזה יחסית לאישה.‬
‫תצטרך לבדוק את לחץ הדם,‬
‫כי עיצבו את המכוניות האלה לגברים צעירים הרבה יותר.‬
‫אני מתנצל.‬
‫העניין הוא שאשתי והבנות שלי לא מפגינות שום עניין.‬
‫אבל הבן שלי ואני, אנחנו מתקנים מכוניות כל אחר הצהריים, בכל יום ראשון.‬
‫בעלי לימד אותי הכול על המכונית הזאת.‬
‫יפה. גם הוא חובב של התחום?‬
‫הוא? לא. בעלי הראשון.‬
‫הוא קנה את המכונית הזו כסטודנט.‬
‫כן, הוא חסך כל פרוטה, עבד בשתי משרות בזמן הלימודים.‬
‫הוא דאג שאבין אותה לפני שהוא הרשה לי או לכל אחד להתקרב אליה.‬
‫אם תסכימי להוריד את המחיר ל...‬
‫ארבעת אלפים ושבע מאות ליש"ט, אולי עשינו עסק. מה דעתך?‬
‫באמת?‬
‫את בטוחה שאת רוצה למכור?‬
‫כן.‬
‫מה ערמת הברזלים הישנים הזאת עושה פה?‬
‫- "ברזלים ישנים"? - אתן לך עשר לירות.‬
‫כן, אל תהיה טיפש. היא הייתה מכונית נהדרת פעם.‬
‫זה מזכיר קצת את האיש שקונה את המכונית שלך, אימא?‬
‫לא, מותק. זה האיש הרשע ממגרש הגרוטאות.‬
‫- האיש שקונה את המכונית הוא די נחמד. - תודה לאל.‬
‫את מוכרת את ה"פריוס" שלכם?‬
‫לא.‬
‫האמת היא שאני שוקלת למכור את ה"סטאג".‬
‫- כן, היא מתפרקת. - את מוכרת את המכונית של אבא?‬
‫לא בלי לדבר איתך.‬
‫אשאיר אותה בשבילך אם את רוצה. פשוט...‬
‫היא נתקעת בכל פעם שאני נכנסת.‬
‫ואני צריכה להוציא אלפים כדי להשאיר אותה על הכביש.‬
‫- ואין לנו חניה. - טוב, נו.‬
‫מותק, את בסדר עם זה? בחייך.‬
‫שלחתי לך מייל ולא קיבלת אותו.‬
‫בסדר! אני מתה על המכונית הזאת. כן, אני מבינה לגמרי.‬
‫- אני לא רוצה שהיא תתפרק ברחוב. - את בטוחה?‬
‫כן.‬
‫הגיע הזמן ללכת לישון, גברת. היי, ילדה.‬
‫היי, נייל. תראו אתכם. קופיפה קטנה.‬
‫הבית מבאס בלעדייך.‬
‫- עוד שמונה לילות של שינה. - וזה מזכיר לי. בואי.‬
‫- מה אומרים? לילה טוב! - לילה טוב.‬
‫לילה טוב, שאנון. נתראה בעוד כמה ימים.‬
‫תכף אעלה להקריא לך סיפור.‬
‫- אני הולך לצפות בפרק של "הכתר". - לא לך.‬
‫אני בטוח שהוא ירדים אותי.‬
‫הוא מכריח אותי למכור.‬
‫הוא צודק. זה המעשה הבוגר.‬
‫אבא אמר לי לא לייחס יותר מדי משמעות לחפצים.‬
‫זאת מכונית. מה שחשוב זה מה שעשינו בה.‬
‫והזיכרונות האלה טבועים בנו לנצח.‬
‫כן. ואולי היא לא תימכר.‬
‫כי הבחור אמר שהוא יחזור אליי,‬
‫הוא רצה לדבר על זה עם אשתו, אז אולי היא לא תימכר בכלל.‬
‫אתה לא מבין לגמרי.‬
‫כי רק בעוד 15 שנים נשלח את מליסה לקולג'.‬
‫כן, אבל אני מתאר לעצמי מה את עוברת.‬
‫אבל לדבר בסקייפ בכל ערב ולהסתכל זו על זו,‬
‫זה רק מקשה על הפרידה.‬
‫היה עדיף עם טלפונים.‬
‫למרות כל הקדמה הזאת, המאה ה-21 רק הורסת דברים.‬
‫כן. דיברתי עם אימא שלי פעמים בודדות בארבע שנות לימודים בקולג'.‬
‫זה היה עדיף.‬
‫אני לא יודעת. אולי היא התייפחה בסתר.‬
‫הדור שלה היה עמיד יותר.‬
‫אם אתגעגע למליסה באחוז אחד ממה שאני מתגעגע לשאנון,‬
‫- אני אהיה שבור. - באמת? אתה לא מראה את זה.‬
‫אי אפשר ששנינו נהיה יבבנים.‬
‫לא ייבבתי פעם אחת. אני פשוט בודדה להחריד.‬
‫לא הייתי מראה את זה לבנות.‬
‫אני יודע.‬
‫סליחה.‬
‫אלוהים, אל תעשה את זה. לא, בבקשה.‬
‫בסדר, סליחה. פשוט...‬
‫- ניסיתי לעזור. - סליחה.‬
‫לא, אמרת שאת בודדה להחריד,‬
‫אני מנסה להראות לך שאת לא לבד ואת מעיפה אותי כמו יתוש.‬
‫טוב, אני רואה אותך. אתה שוכב פה לידי.‬
‫ופשוט לא נראה לי שאתה צריך להביע אינטימיות. זה הכול.‬
‫אם אני לא יכול לתקן אותך באמצעות חיבה, מה הטעם?‬
‫"לתקן אותי"? זה לא שיר פופ.‬
‫- אני לא מקולקלת. אני פשוט... - מה?‬
‫אתה מכריח אותי לעשות משהו שאני לא רוצה לעשות!‬
‫- זה שוב בגלל המכונית המזדיינת הזאת? - כן! אולי!‬
‫הרגשתי נורא כשסיפרתי לשאנון על זה הערב.‬
‫אז אל תמכרי... אלוהים, בסך הכול ניסיתי למנוע מהמשפחה לפשוט רגל.‬
‫- אבל אנחנו לא פושטים רגל. - אוי, אלוהים.‬
‫ברצינות? אתה זועף?‬
‫אני לא זועף.‬
‫אני פשוט חושב על דברים אחרים שנוכל לעשות כדי לחסוך.‬
‫ואלה החדשות ב"לאנץ' טיים לייב" ב"רדיו דבלין".‬
‫יש יום חורפי יפהפה היום‬
‫ואנחנו משתגעים על השינוי במזג האוויר.‬
‫והעצים סוף סוף תופסים צבע.‬
‫כן, זה בהחלט מחמם את הלב, לואיז.‬
‫הלו?‬
‫עשינו עסק, אם עדיין לא מכרת אותה.‬
‫יופי.‬
‫אשתי אומרת שזו האחרונה.‬
‫היא יודעת כמה זמן אני מחפש "סטאג",‬
‫אז היא ויתרה לי קצת.‬
‫כן. מזל טוב. קיבלת מתנת חג מולד מוקדמת.‬
‫אתה רוצה לבוא ביום שבת? אני אכין לך אותה.‬
‫- המחאה בנקאית זה בסדר? - זה בסדר.‬
‫אשלח לך הודעה עם הפרטים.‬
‫- נתראה. - בסדר.‬
‫אז שאנון יוצאת עם מישהו. הוא חותר.‬
‫לומד רפואה. הוא גם נראה טוב.‬
‫אבל לא ברמה שהיא צריכה להסתובב עם נשק.‬
‫זה ניצחון מבחינתי שהוא עשוי להיות רופא.‬
‫היא חוזרת הביתה בעוד חמישה ימים ואני מחכה בקוצר רוח.‬
‫נייל ואני דיברנו על זה לפני כמה ימים.‬
‫הדור שלנו כזה חלש אופי.‬
‫בוכים בכניסה לבית הספר,‬
‫אימהות בקבוצת תמיכה מסתמסות על חרדת נטישה.‬
‫זה באמת מגוחך.‬
‫נייל לא מפגין רגשות. הוא פשוט כזה.‬
‫יש חדשות מרעישות.‬
‫אני מוכרת את המכונית וזה שובר לי את הלב.‬
‫בגלל החשבונות, אתה יודע.‬
‫היא הולכת ומתיישנת ואני לא הולכת ומתעשרת.‬
‫אני לא יכולה לדבר איתך בבית או במשרד.‬
‫אנשים יחשבו שאני משוגעת.‬
‫אבל פה? למי אכפת?‬
‫אני מרגישה את הנוכחות שלך.‬
‫אני מוכרת אותה ב-5,000,‬
‫ואני לא יודעת אם היית הורג אותי כי הסכמתי לזה,‬
‫אבל זה מחיר טוב ביחס למה שמקבלים על הדגמים האלה בימינו.‬
‫אני יודעת שהשקעת בה הרבה כסף.‬
‫וואו, הפקנו ממנה המון תועלת, נכון?‬
‫לא אשכח לעולם את היום הראשון שהגעת איתה.‬
‫הכרתי אותך שנה בערך וחשבתי שהיה מטורף מצידך לקנות מכונית ספורט.‬
‫שני סטודנטים מרוששים.‬
‫נאכל ארוחת צהריים בקפטריה או שניסע לעיר?‬
‫הקפטריה תהרוג אותך.‬
‫- אז לעיר. - כן.‬
‫- שננהג? - שנעשה מה?‬
‫שננהג?‬
‫שניסע במכונית?‬
‫מה?‬
‫- קנית את המכונית הזו? - כן!‬
‫- אתה צוחק? - לא.‬
‫למה קנית מכונית ספורט?‬
‫עד שנכנסתי.‬
‫אוי, אלוהים! שככה יהיה לי טוב.‬
‫- אפשר לנסות? - לא.‬
‫אל תעבירי הילוך מוקדם. תחכי עד שזה יגיע לקו האדום.‬
‫כן.‬
‫- יופי. - להעביר שוב?‬
‫בטח, תעבירי שוב.‬
‫זאת המהירות המושלמת, 95 קמ"ש.‬
‫נסענו לכל מקום במכונית הזאת.‬
‫בנות, אני מאיץ ל-95 קמ"ש.‬
‫המטפחות מוכנות?‬
‫נדמה שהיא הייתה עדה לכל הדברים הטובים בחיי.‬
‫אחד הזיכרונות הראשונים שלי ממך הוא שאמרת שאת אוהבת עוגות באטנברג.‬
‫- את אומרת שהמצאתי את זה? - שהמצאתי את עוגת הבאטנברג?‬
‫לא, שאני המצאתי את הזיכרון הזה.‬
‫לא, אני מתה על עוגות באטנברג, הן מזכירות לוח שחמט קטן.‬
‫אז למה את מתלוננת?‬
‫כי הן מגעילות, כמובן, אבל אני אוהבת את המראה שלהן.‬
‫- אני מבין, את אוהבת רק את הצבעים. - אני אוהבת רק את הוורוד והצהוב.‬
‫- זה "כן"? - כן.‬
‫סליחה! אישה בהיריון!‬
‫אל תאט. אף פעם לא יוצא לנו לנסוע מהר כל כך.‬
‫היית נהג טוב כשזה נדרש ממך.‬
‫- תיזהר. - כן.‬
‫- אני מחזיק אותה. - כן?‬
‫לדעתי הכי טוב ש...‬
‫- הינה. - היי. שלום.‬
‫את רוצה את ג'ו ג'קסון או את ואן מוריסון?‬
‫- הוויגלס. - אין בעיה, ואן מוריסון.‬
‫- היא רוצה את הוויגלס. - בטוח שאת לא רוצה את "ימים כאלה"?‬
‫לא! אתה רוצה את "ימים כאלה".‬
‫כי שמענו את הוויגלס רק עשר פעמים הבוקר.‬
‫אתה משמיע רק מוזיקה שאתה אוהב. אתה חייב לשאול מה היא אוהבת.‬
‫כבר סיכמנו שהיא אוהבת את הוויגלס.‬
‫אני רוצה לחשוף אותה למוזיקה טובה כדי שיהיה לה טעם.‬
‫זה אף פעם לא עובד.‬
‫היא תאהב את המוזיקה ההפוכה ממה שאנחנו אוהבים. זה מדעי.‬
‫זה נכון. אם אנחנו רוצים שהיא תשמע את ואן מוריסון,‬
‫צריך להשמיע לה את מייקל בובלה.‬
‫מי זה מייקל בובלה?‬
‫שאנון אהבה כל כך כשאספת אותה במכונית.‬
‫אבא מגניב.‬
‫- בסדר. ביי. - ביי.‬
‫- שאני אנהג? - לא. אני רוצה.‬
‫בסדר.‬
‫והתקופות הקשות.‬
‫התקופות שבאמת ובתמים היו נוראיות.‬
‫מרפאת חוץ‬
‫חג מולד שמח.‬
‫- זה? - את מחזיקה?‬
‫לא.‬
‫- תפסנו. - אני מחזיק.‬
‫- אנחנו מחזיקות. - עזבי.‬
‫אני אסירת תודה על חג המולד שהיה לנו יחד.‬
‫אני בסדר.‬
‫מה איתי?‬
‫שאנון. כן.‬
‫- קנינו עץ שיש בו קופיף. - פרצוף חמוד של קופיף.‬
‫תשירי לנו שיר.‬
‫שיהיה לך חג מולד קטן ושמח‬
‫שליבך יהיה קליל‬
‫אף פעם לא קר לך. אני לא מאמינה שקר לך.‬
‫פה.‬
‫שאנון עזרה לי המון אחרי זה.‬
‫כמיטב יכולתה.‬
‫אז אני מכינה ארוחת ערב היום.‬
‫יופי.‬
‫מה תכיני?‬
‫- לזניה? - טוב.‬
‫ולפעמים, היא לא יכלה לעזור.‬
‫אז מה שמדאיג אותי הוא שלא אוכל לדבר איתך ככה שוב.‬
‫אתה חושב שאוכל?‬
‫אתה חושב שזה כמו מדיטציה?‬
‫שאפשר לעשות את זה בכל מקום?‬
‫אז אני אכיר את החבר של שאנון בחג.‬
‫אני רוצה לספר לך עליו.‬
‫בכל אופן, אני אוהבת אותך ומתגעגעת אליך.‬
‫שתינו מתגעגעות.‬
‫לא עובר יום שאני מתעוררת או הולכת לישון בלי לחשוב עליך.‬
‫זאת השירה שלה.‬
‫סליחה על האיחור.‬
‫יפהפייה.‬
‫- הבאת את ההמחאה הבנקאית? - כן.‬
‫- בסדר. - בבקשה.‬
‫- תודה. כן. - זה כל הסכום, 4,700.‬
‫- טוב, נראה לי שאני צריך... - הבלמים איטיים ו...‬
‫היא מקרטעת במעבר בין ההילוך השני לשלישי.‬
‫המהירות המושלמת שלה, לא באזור הזה.‬
‫- שוב תודה. - אין בעד מה. בסדר.‬
‫אני יוצא לדרך. להתראות!‬
‫בחייך, למה לא נתקעת עכשיו, מותק?‬
‫אז מכרתי את הסירה.‬
‫יופי, כמה קיבלת עליה?‬
‫- שלושת אלפים וחמש מאות. - זה נהדר.‬
‫- את בסדר? - כן, אני בסדר גמור.‬
‫זה לגמרי היה המעשה הנכון.‬
‫אני לא אמורה לכעוס עליך כי עודדת אותי למכור.‬
‫אני אמורה לתגמל אותך על כך שדאגת ליציבות המשפחה שלנו.‬
‫נכון?‬
‫- המכונית הזאת מנעה ממני להתקדם. - מה זאת אומרת?‬
‫היא כמו מכונת זמן, אתה יודע?‬
‫כשאני נכנסת אליה, היא ממש משגרת אותי למקום אחר‬
‫ו...‬
‫לפעמים, אני אפילו מדברת איתו.‬
‫ואתה יודע, אני מצטערת על זה.‬
‫מה זאת אומרת, את מדברת איתו?‬
‫כאילו הוא יושב שם לידי.‬
‫זה קורה רק כשאני לבד.‬
‫- למה לא סיפרת לי קודם? - כי לא רציתי שתחשוב שאני משוגעת.‬
‫או ש...‬
‫אני שקועה מדי בחיים הקודמים שלי,‬
‫או ש...‬
‫אני מנסה להשאיר אותו בחיים או משהו.‬
‫לא נראה לי שאפשר לשלוט בדברים ככה.‬
‫יש לי סוודר שלו שאני שומרת בניילון בחלק האחורי של הארון.‬
‫ולפעמים אני מוציאה אותו ומריחה אותו,‬
‫ואני מרגישה כאילו הוא איתי בחדר והוא מחבק אותי.‬
‫זה לא בסדר? אתה רוצה לעזוב אותי?‬
‫יש אנשים שמאבדים אנשים...‬
‫ויכול להיות מאתגר מאוד עבורם להשאיר אותם בחיים.‬
‫הם מתאוששים במהירות וממשיכים בחייהם ומרגישים נורא בגלל זה.‬
‫לאחרים, קשה באותה מידה להשאיר אותם מתים,‬
‫הם לא יניחו להם לשארית חייהם.‬
‫מדובר באהבה ובאבל, מותק.‬
‫אין חוקים.‬
‫מפריע לך שמייקל עדיין נוכח כל כך בחיי?‬
‫אהבת אותו כשהוא מת, נכון?‬
‫אהבה מתקבעת ברגעים כאלה.‬
‫האבל מתפוגג, בתקווה, וגם הזיכרון בסופו של דבר, אבל אהבה...‬
‫ידעתי עד כמה את אוהבת אותו בתחילת הקשר שלנו.‬
‫אני אדם בוגר.‬
‫אבל אני גם יודע כמה מקום יש שם.‬
‫זה מה שמשך אותי אלייך.‬
‫שהלב שלך היה המקום הכי גדול שביקרתי בו בעולם.‬
‫ידעתי בזכות היחס שלך לאנשים. להורים שלי, למטופלים, לבנות.‬
‫ואם אקבל רק חלק קטן מזה...‬
‫זה הרבה יותר ממה שציפיתי לו בחיי.‬
‫אתה מתכוון לזה?‬
‫יש לי במשרד ספל סדוק ושבור ששייך לאימא שלי.‬
‫אני יכול לראות אותה בבית,‬
‫ממלאת אינסוף כוסות תה מנטה כשהייתי ילד.‬
‫אני לא יודע למה, אבל זה פשוט... משגר אותי לשם.‬
‫לפעמים, אני אוהב לשתות ממנו.‬
‫זה כמו לנשק אותה.‬
‫איך זכיתי ככה פעמיים בחיי?‬
‫אני מודה על כך שזכיתי פעם אחת.‬
‫אפשר לספר לך משהו?‬
‫אתה זוכר את היום ההוא, כשאמרתי שנהגתי...‬
‫ועצמתי עיניים ועזבתי את ההגה?‬
‫אני די בטוחה שמישהו תפס את ההגה‬
‫והחזיר אותי לכביש.‬
‫כדי שאוכל לבוא אליך.‬
‫בסדר.‬
‫מה שלומך?‬
‫- מה שלומך? - נהדר, יש לך רגע פנוי?‬
‫כן.‬
‫היי! חג מולד שמח!‬
‫- חג מולד שמח, מותק! - מה קורה פה? חשבתי שמכרת אותה.‬
‫- זה סיפור ארוך. - אז מה קרה?‬
‫נייל מכר את הסירה שלו והשתמש בכסף כדי לקנות את המכונית בחזרה.‬
‫- אתם כאלה פסיכים. - כן.‬
‫קדימה. תחגרי. בואי נצא לדרך!‬
‫- את בפנים? - כן.‬
‫הייתי מוכנה לנסיעה משעממת ברכבת.‬
‫- זאת ההפתעה הכי טובה בעולם. - כן, עזבי אותך מרכבות.‬
‫הכביש הפתוח, אה?‬
‫אולי כדאי לך לחבוש כובע צמר, כי יהיה קריר.‬
‫ואת יודעת, המכונית כנראה תיתקע ואולי נלך לאיבוד.‬
‫את זוכרת מה אבא שלך היה אומר?‬
‫כן.‬
‫נלך לאיבוד יחד.‬
‫קדימה!‬
‫שמעתי את זה כל הסמסטר.‬
‫את מכירה את האלבום הזה?‬
‫יהיו ימים כאלה‬
‫כשאף אחד לא יתלונן יהיו ימים כאלה‬
‫בלחיצת כפתור‬
‫אימא שלי אמרה לי שיהיו ימים כאלה‬
‫יהיו ימים כאלה‬
‫תרגום כתוביות: דניאלה מגדל‬