MODERNÍ LÁSKA
Na Hinge jsem ji neviděla.
Je to malá bisexuální komunita.
-Děkuju. -To může být fajn.
-Můžu... -Mám radši malé bisexuálky.
-Lidi, je tu... -To je divný.
Tohle chci. Co to vůbec je výměna?
Co napsala?
Napsala, že není bohatá,
ale má několik kašmírových baretů a je to stážistka.
-Roztomilý! -Ne.
-A chybí mi. -Nesnáším ty falešný kecy o těžkým životě.
Měla by přiznat, že ji dotují rodiče.
Promiňte. Můžeme si půjčit vaši smetanu?
Jo. Je vaše.
Co prosím? Cože? Jak může tvoje máma nenávidět Gretu?
Podle ní je v tom něco víc.
-To je šílený! -Omlouvám se za své otravné přátele.
Teď mi došlo, že než jsme sem přišli, nejspíš tu byl klid.
Je to bistro. Je normální, že je tu rušno.
Jste umělkyně?
Ano. Pastelky jsou mým médiem.
Tak jo.
To byl vtip.
Dělám to ze zvyku. Chodím sem se svými neteřemi.
Nebudu vás rušit. Díky za tu smetanu.
Jo, jen... V pohodě.
-Jsi roztomilej. -Hele, jak se červená.
-Červená se. -Nečervenám.
Díky.
-Účtenku? -Ne, díky.
Hej, počkejte.
Nemusíte utíkat, stojím na místě.
To je fakt.
Chcete, abych vám zavolala?
Jo, jestli chcete.
Ale čím dýl tu stojím, tím víc si říkám, že nevím, na čem jsem,
a možná vám připadám jako nějakej slizoun.
Nepřipadáte.
-Ne? Fajn. -Ne.
Díky za tohle.
Dobrou noc.
Jo. I vám.
Žila byla jedna dívka, která zůstávala vzhůru jen v noci.
O ulici se dělila s náměsíčnými, cestujícími a duchy.
Co si pamatovala,
spala, když všichni ostatní byli vzhůru.
A byla vzhůru, když zbytek světa spal.
-Díky, Olivere. -Jasně.
Jak to jde?
-Jen jsem relaxoval. Nespěchej. -Díky.
Měsíc byl jejím sluncem.
A slunce bylo jejím měsícem.
Děkuju.
Temnota byla jejím rodným městem.
A provoz? Nebe poseté hvězdami.
Byla to dívka noci.
A jinak to ani neznala.
Dívka noci našla denního kluka
To dává smysl.
Určitě jsi super učitel.
Takový, co je u dětí nejoblíbenější.
Je to tak, že jo?
-Taky je mám rád. -Já to věděla.
Chováme k sobě vzájemný respekt.
To je poznat.
Umíš to s lidmi.
Na rozdíl od nás ujetých vědeckých typů.
Jsi vědkyně?
Ani ne. Jen jsem vědu studovala.
Chtělas být doktorkou?
Ne. Ani to ne. Ne, já...
Jde o to, a obvykle to neříkám na potkání,
ale baví mě přemýšlet o fyzice.
Mě taky.
-Vážně? -Ne, ani ne.
Jo! Co vlastně děláš?
Různé věci.
Jo. To vůbec nezní podezřele.
Opravuju učebnice. Není to tak nudný, jak to zní.
Dobře.
A dvakrát týdně taky pracuju v jednom klubu.
Do práce jezdím na kole.
Celý týden jsem zavřenej ve třídě,
takže využiju každé příležitosti, abych mohl být venku.
Jo, to dává smysl.
Vím, co si myslíš.
„Jezdit na kole ve městě je nebezpečný,“
ale teď je tu víc cyklostezek než dřív, takže město je k cyklistům přívětivější.
Jo. Rozhodně.
Mohli bychom někdy vyrazit na kolo.
No...
Takže jsi jako upír?
Většinou chodím spát v osm nebo v devět ráno
a vstávám kolem páté večer.
Jak se tomu říká?
Syndrom odkládané spánkové fáze.
Je to porucha cirkadiánního rytmu.
Co by se stalo, kdyby ses držela normální denní doby?
Myslíš, že jsem to nezkoušela?
Jako bych měla v jednom kuse pásmovou nemoc.
Jako by to moje tělo odmítalo.
To je šílený.
Jo, asi jo.
Rozhodně to má divné aspekty.
Například mám vždycky zmatek v tom, co je za den,
protože se mi datum mění uprostřed dne.
Randění může být těžké.
Ale má to i své výhody.
Nemusím řešit provoz nebo rušení při práci.
Do bytu se vždycky vracím dřív,
než jedou lidé ráno do práce,
takže třeba několik týdnů
nepotkám jedinou matku, co se chystá na jógu, nebo bankéře.
Ale ti lidé, matky a bankéři...
Není to skutečný život?
Je to jedna jeho verze,
ale v noci je to taky skutečné.
A upřímně,
s nočními lidmi je to jednodušší než s těmi denními.
Dobře.
Je na tom něco magického,
co na tebe dolehne, když máš pocit,
že ty jediný na světě jsi ještě vzhůru.
Jako by celý svět existoval jen pro tebe.
Mám rád upíry.
Bezva.
Řekla jsem mu, že pokud má vypnutý zvonění,
což je důvod, proč mi to nebere, ať si zapne ten zatracenej zvuk,
nebo až se příště přijde dívat na fotbal,
protože si nechce zaplatit sportovní balíček,
zabarikáduju dveře.
Ty to chápeš, ne, Zoe?
Co?
UVIDÍME SE PO PRÁCI. CO SE NOSÍ NA RANDE VE 2 RÁNO?
Tak počkej. Hraješ v kickballové lize?
Ano.
To je ten sport, co hrají děti ve škole, protože skutečné sporty by nezvládly?
To je obecně rozšířený omyl.
-Fakt? -V Kanadě tomu říkají fotbalový baseball,
což je možná jednodušší způsob, jak si udělat představu.
Dva sporty v jednom. Řekněme supersport.
Jsem na rande s mužem, co ještě hraje kickball.
Ano.
Tohle je ta nejmíň divná věc, co jsem dnes udělal.
-Věř mi. Pete! -Ach bože.
-Jsi to ty, Zoe? -Ahoj!
-Jak se vede? -Pete, Jordan. Jordane, Pete.
-Ahoj, Jordane. -Zdravím.
Jako obvykle. Jste dva.
-To je pravda. -Vydržte.
Hele, nechceš... Pojď sem.
-Mám pro vás pár pěkných kousků. -Děkuju.
-Ne. -Pete, no tak, nech toho.
-Těšilo mě. -Ahoj!
I mě, Pete.
Ta moderátorka noční show? Ta Delilah?
Říkalas, že mě nebudeš soudit.
Taky ne. Je to roztomilá první láska.
Myslel jsem si, že ty milostné písničky hraje pro mě.
ZPÁTKY VE SVÉM DENNÍM SVĚTĚ... POKUD VYDRŽÍM ZŮSTAT VZHŮRU.
Jsem přesvědčen o tom, že v naší zemi nikdy svobodné a otevřené volby nebyly.
Já a vaše matky jsme až donedávna nebyli považováni za občany.
V naší demokracii existují postupy a důsledky
pro zbavení práva lidí volit.
Já si myslím, že většina lidí není o právo volit ochuzena,
ale lidé jsou líní a neváží si ho.
DOBROU! UVIDÍME SE NA VEČEŘI/SNÍDANI
To platí i pro naše matky a otce.
Když se podívám na sociální sítě, vkročím do černé díry
a vynořím se o několik hodin později ztracená v seznamu svatebních darů
sestřenky někoho, koho jsem na základce nesnášela.
Ale nemyslíš, že je to nejlepší způsob, jak mít o ostatních přehled?
Proč bych o nich měla mít přehled?
-Kruci. -Co je?
Kolegyně z práce.
Jordane, nekoukej tam.
Zoe?
Ahoj! Čau, holka. Já věděla, že jsi to ty.
Jo, ahoj. Panebože.
-Ahoj! -Ahoj.
Buď milá.
Je jako Bette Midler uvězněná v těle 14letého portorikánského kluka.
Jak to, že to nevnímal jako lichotku?
Můj syn by se zbláznil radostí, kdybys mu to řekl.
-Ty máš dítě? -Jo.
Tys to nevěděla?
Asi ho do klubu nevodíš.
To ne. Ne že by si toho Zoe všimla.
To je celá Zoe.
Když jsem v práci, pracuju.
Ne, ani to nemusím vidět.
Jsi učitel, máš věřit výzkumu a informovaným názorům.
Paničky zkoumat nepotřebuju.
-Vím, že je to blbost. -V tom se pleteš.
Víš, že je to podle scénáře, že jo? Je to strašně falešný.
Tak jo. Jasně, občas je to zinscenovaný.
Musíš to sledovat a poslouchat. Ne, nelíbej mě.
Ty emoce jsou skutečný, upřímný.
No, to je silný argument.
Nevyspím se s tebou znovu, dokud se nepodíváš na jeden díl.
-Hned si to stáhnu. -Bezva.
Asi se mi to zdá.
Jen spi.
Jak můžu spát, když mám v pokoji krásnou upírku?
Tak jo.
Díky, žes dneska přišla.
Přece nezmeškám příležitost vidět tě vládnout fotbalovému baseballu.
Je to kickball, zlato.
Panebože!
Co to děláš?
Panebože, musím jít! Už tak jdu pozdě. Měj se.
Ahoj.
Ahoj, holka.
Ahoj.
Díky, žes mi dovolila zkazit ti rande.
To nic. Nezkazilas ho. V pohodě.
Máš moc milýho přítele.
Je fakt milej.
Jo, to je.
-Tak jak se ti to povedlo? -Co?
Sbalit tak milýho kluka.
Pardon.
Uvidíme se uvnitř.
Jo, za chvilku.
TĚŠÍM SE, AŽ TI ZÍTRA UKÁŽU SVŮJ DENNÍ SVĚT! MILUJU TĚ!
Ahoj, B.
Tak jo, ale vždycky se vymluví na to samý.
Kolik prekancerózních znamínek ta ženská může mít?
Rozhodně. Necvičím pro nic za nic.
-Zoe! -Zoe s vínem.
-Jo. Ach bože. -Pozor!
Možná nebude nic moc, ale má hezkou etiketu.
Přišla jsi právě včas.
Snaží se mi tu namluvit,
že mám na Tinderu moc fotek, na kterých jsem bez trička.
O to tam přece jde, ne?
Díky.
-Ahoj. -Ahoj.
Promiň, že mi to tak trvalo.
To nic. Trocha světla ještě zbývá.
Ne, počkat. Dám si.
-Čau, Reeci. -Ahoj, Zoe. Momentík.
Díky.
Ahoj.
Ahoj, můžeme to tak o hodinu posunout?
Zaspala jsem, ještě nejsem úplně probuzená
a mám pár pochůzek.
Taky jsem vyřízenej,
můžu jít domů a hned to zalomit.
Ne, potřebuju jen hodinu.
Dobře, jen jsem si myslel, že...
Vědět, že půjdeme na večeři, naplánovala bych si celý den jinak.
Jo, hodina je v pohodě.
Bezva, tak se za chvíli uvidíme.
-Díky, Reeci. -Zatím.
ZAVŘENO
Ne. Hej. Můžete mě pustit?
Zavřely jste tak před šesti minutama.
Potřebuju si vyzvednout léky, bude to rychlovka.
No tak!
Já bych vám otevřela.
-Můžete nám přinést bruschettu? -Jistě.
A já si dám sklenku Nebbiola.
Dáš si nějaké víno?
Co asi myslíš?
Mám před sebou celý pracovní den.
Jen jsem se ptal. Občas...
Dneska ne.
A pro vás?
Mohla bych vás požádat o míchaná vajíčka?
Míchaná vajíčka?
Jo, se slaninou. Nic víc nechci.
Zoe? Myslím, že...
Co je? Vím, že mají vajíčka, protože tu nabízí špagety carbonara,
a vajíčka jsou jejich hlavní přísadou.
A guanciale, to je něco jako slanina, ne?
Jo, můžu se zeptat v kuchyni, jestli...
Proč se musíte ptát?
Ať mi prostě umíchají vajíčka, o kterých oba víme, že mají.
Ať mi je naservírují s guanciale
a budou to špagety carbonara bez špaget.
Šéfkuchař obvykle změny nedělá.
Vyberete si něco jiného, kdyby odmítl?
Zapomeňte na to. Dám si jen cappuccino.
Jistě.
Hele, tyčinka.
-Děkuju. -Díky.
Díky.
Co je?
Nic.
Odskočím si.
-Hele, já... -Ano?
-Omlouvám se za ni. -Nic se nestalo.
Necítí se dobře.
Když jí přinesete cappuccino, bude to super.
Jestli máte vajíčka a přinesete jí je, bude to báječný. Když ne, nevadí.
-Ano, jistě, pane. -Ano? Ještě jednou díky.
-Moc si toho vážím. -Jistě.
Moje máma přijede do města na víkend.
Vážně?
To jsem nevěděla. Nebo jsem na to zapomněla?
Jede na plavbu s mojí tetou. Odplouvají z New Yorku.
Přiletí sem dřív, aby se mnou chvíli pobyla.
To je hezké.
Chce tě poznat osobně.
Opravdu?
A taky tě s ní chci seznámit.
Podle mě už je na to čas. Nemyslíš?
Rozhodně.
Jo. Dobře.
Tak kam ji vezmeme?
Na večeři do nějaké hezké restaurace?
Kde si neobjednám vajíčka. Slibuju.
Jde o to, že musí být na lodi do 16:00.
Když je ve městě, nejradši si zajde
do té čínské restaurace v Sunset Parku, kterou oba milujeme.
Dobře.
Takže to bude takový brunch. Brzy odpoledne.
Dobře.
Vím, že to není ideální,
ale nevím, kdy bude znovu ve městě.
Jen chci...
Vážně ji chci poznat, Jordane.
Těším se.
Přestaň si dělat starosti. Víš, že mi to nevadí.
Moc ráda trávím čas jen s tebou.
Díky, mami.
Promiň.
Ale musíš jí říct, že kvůli ní
jsem snědla dvakrát tolik knedlíčků, než jsem měla v plánu.
Ještě jednou jí zavolám.
Kruci!
Moc se omlouvám. Už jsem na cestě.
Ne, neobtěžuj se. Už jsme skoro dojedli.
Jsem rád, že jsi v pořádku.
Jo, jsem. Spala jsem. Ale to asi víš.
Jak jsem řekl, chtěl jsem se ujistit, že jsi v pořádku.
Poslyš, jsem idiot.
Nenastavila jsem si budík, myslela jsem, že neusnu, ale...
Jen běž spát.
Do hajzlu! Tak jo.
Boty.
Ne.
Počkejte, jsem tady! Panebože. Moc se omlouvám.
-Zdravím. -Nemuselas sem běžet.
Dobrý den, jsem Zoe.
Moc ráda vás konečně poznávám, Zoe.
Nápodobně. Moc se omlouvám.
To nic. Je víkend.
-Jste mladá. Vím, jak to chodí. -Ne.
Ne, tak to není. Ale...
To nic. Těším se, až se příště poznáme blíž.
-Já taky. -Měla bys jet, mami.
Dobře.
Mám tě ráda.
-Užijte si to. -Díky.
-Šťastnou cestu. -Tak příště.
Dobře.
Ahoj.
-Je mi to moc líto. -Já vím.
-Vynahradím ti to. -To nemůžeš. Ale to je v pohodě.
Když nemůžu, tak to není v pohodě, tak to neříkej.
Dobře. Takže? Víš co? Není to v pohodě.
-Dobře. -Štve mě, žes tu dnes nebyla.
Ale nejde jen o tohle.
Štve mě, že nemůžeme dělat nic normálního.
Štve mě, že nemůžeme jít na procházku, na kávu a brunch.
-Brunch. -Jo. Brunch.
Štve mě, že jsem pořád unavenej.
Štve mě, že tě musím omlouvat,
že nemůžu snít o naší budoucnosti,
protože kdo ví, jak by vypadala.
Půlnoční svatba? Dítě, o které se ani nedokážeš postarat?
Přemýšlíš o takových věcech?
Zakazuju si to, protože mi přijde, že taková budoucnost s tebou není možná.
Fajn. Co chceš slyšet?
Od začátku jsem k tobě upřímná.
Ale celou dobu je všechno za tvých podmínek.
Nespím, abych mohl trávit čas s tebou.
A ty si ani nedokážeš nastavit budík na setkání s mou mámou.
Mám zdravotní problém, Jordane.
Není to otázka životního stylu.
Já myslela, že to chápeš,
ale je fajn vědět, co bys dělal, kdybych jednou onemocněla.
Kdybys byla opravdu nemocná, postaral bych se o tebe.
Co tím chceš říct?
Podle tebe si vymýšlím?
Tak...
Prostě to řekni. Jordane? Jen to řekni.
Vidím na tobě, že to chceš říct, tak prosím.
Nebo si svou upřímnost šetříš na to,
aby ses za mě mohl potají omlouvat číšníkům?
Tvrdíš, že za mě musíš vymýšlet výmluvy,
ale není to výmluva, když je ten problém skutečný.
Jen si myslím, že je to nemoc výhodná pro introverta,
který se odmítá zapojit do okolního světa.
Jo, tohle mi vážně život usnadňuje.
Já...
Potřebuju čas.
Dobře.
Víc k tomu neřekneš?
Takže dnes večer
byste si měli přečíst o masakru na Kentské státní univerzitě.
To jsme četli včera večer.
Ano.
Dobře. Projdeme si to společně.
Ne. Tři ležáky a dva Heinekeny.
-Vanesso? Ahoj. -Ahoj. Copak?
Nechceš zajít někam na jídlo, až tady skončíme?
Zní to fajn, ale dneska musím jít hned spát.
Zítra jdu na zákrok.
Nic vážnýho, ale nechci jít na anestezii nevyspalá.
Anestezii?
Haló. Dobré ráno.
Omlouvám se.
Už mám hotovo.
Jak se cítíš?
Trochu to bolí, ale spíš jsem jen unavená.
Ne tak unavená jako ty, ale unavená.
Dobře.
Hej!
Díky, žes přišla. Nemuselas to dělat a...
Já vím, že ne. Ale nechtěla jsem, abys byla sama.
Tyhle věci bývají děsivé.
A aspoň taky nejsem sama.
Pojď sem.
Moje kafe.
-Promiň. -To nic.
Myslím, že by se mi líbilo být členem sekty.
Nemusel bys dělat žádná rozhodnutí, je to pohoda.
-Tepláky přece miluješ. -Jo.
A dlouhý oční kontakt.
Měl bych založit sektu.
Navaž oční kontakt s někým odnaproti.
Tak jo. Čekací doba je 90 minut,
ale když se k někomu připojíme, bude to 75.
-Co kdybychom... -Připojíme se. Souhlasíš?
Dobře, jistě.
Bezva. Na tuhle restauraci jsem moc zvědavá.
Prý tu mají celé menu jen s koktejly.
NEMÁŠ DNESKA V ŠEST VEČER/RÁNO ČAS?
KDE SE CHCEŠ SEJÍT? NA NAŠEM STARÉM
Haló?
Vzals mě sem, abys mě zavraždil?
Sakra. A je po překvápku.
Ahoj.
Jak ses měl?
Ty?
Stejně.
Co je to za místo?
Můj kamarád zná chlápka, co se zrovna odstěhoval.
Ty se stěhuješ?
Nechceš si prohlédnout ložnici?
Přes den je celý obývák prozářený světlem
a v noci můžeš pracovat tamhle
za svitu měsíce.
Naznačuješ tím, co si myslím, že naznačuješ?
Myslím, že byla chyba snažit se obsadit svět toho druhého.
Ale jak budeme žít?
Jen chci být s tebou, Zoe.
Ve spánku. Vzhůru. To je fuk.
Můžeme se vídat, až budeme oba vzhůru. To je jedno.
A co všechny ty věci, o kterých jsi mluvil onehdy na ulici?
Byl jsem naštvanej.
Zapomněl jsem, že ve vztahu
se rozhodneš být s někým, kdo žije ve své vlastní realitě.
Tvoje realita mi chybí.
Miluju tvou realitu.
Chlapec dne a dívka noci.
To je pohádka.
Čarodějnice vychová dvě děti v zajetí.
Chlapci dovolí poznat jen den a dívce jen noc.
Jednoho dne chlapec zůstane venku déle, než by měl,
a když se setmí, dostane strach.
Dívka ho najde třesoucího se v zahradě a snaží se ho utěšit.
Vypráví mu, jak vlídná a sladká dokáže noc být.
A protože ona je vzhůru,
slíbí, že na něj dohlédne, zatímco on bude spát.
A když vyjde slunce, chlapec se probudí.
A teď se bojí ona, protože nikdy nepoznala slunce.
Jak to skončí?
Nosí ji spící v náručí až do setmění.
Kreativní dohled Lucie Musílková setmění.