СУЧАСНЕ КОХАННЯ
Я не бачила її на Хінджі.
Невелика спільнота бісексуалів.
- Дякую. - Було б добре.
- Я візьму... - Мені краще маленькі бісексуали.
- Народ, там... - Це дуже дивно.
Я хочу це. Що це взагалі таке?
То що вона тобі написала?
Вона каже, що небагата,
та в неї декілька кашемірових беретів, і вона стажерка.
- Це так мило! - Ні, ні, ні.
- Я сумую за нею. - Мене бісять ці фальшиві страждання.
Нехай визнає, що їй батьки допомагають.
Пробачте. Можна позичити у вас вершки?
Так. Забирайте.
Пробач, що? Що? Чому твоя мама не любить Грету Тунберґ?
Їй здається, що ми знаємо не все.
- Здуріти можна! - Пробачте моїх голосних друзів.
Я зрозумів, що тут було тихо, поки ми не прийшли й не зіпсували все.
Це кафе, тут має вирувати життя.
Ви художниця?
Так. Крейда — це моя спеціальність.
Ага.
Я жартую.
Так. Просто звичка. Я ходжу сюди з небогами.
Я тоді не буду вам заважати. Дякую за вершки.
Так, немає за що.
- Ти такий милий. - Почервонів.
- Дивись, засоромився. - Я не почервонів.
Дякую.
- Чек? - Не треба, дякую.
Агов, зачекайте.
Можна не бігти, я стою на місці.
Це так.
Мені вам зателефонувати?
Так, якщо хочете.
Але що довше я стою, то більше розумію, що нічого про вас не знаю,
тому виглядаю, як якийсь мерзенний пікапер.
Ні, не мерзенний.
- Ні? Добре. - Ні.
Ну гаразд, дякую.
Добраніч.
Так. Всього найкращого.
Колись давно жила собі дівчинка, яка не спала вночі.
Вона ділила місто з лунатиками, мандрівниками й привидами.
Скільки вона себе пам'ятала,
вона завжди спала, поки інші жили бадьорий день.
І прокидалась, коли весь світ засинав.
- Дякую, Олівере, ти найкращий. - Без проблем.
Як справи?
- Йдуть собі. Не поспішай. - Дякую.
Місяць був її сонцем.
А сонце було місяцем.
Дякую.
Темрява була її батьківщиною.
У заторах стояли лише зірки у нічному небі.
Вона була нічною дівчинкою.
І вона не знала інакшого життя.
2121890173 ДЖОРДАН
Нічна дівчинка і Денний хлопчик
Це логічно.
Упевнена, що ти крутий вчитель.
Улюблений у всіх учнів.
Я ж вгадала, так?
- Вони мені теж подобаються. - Я так і знала.
У нас з ними взаємна повага.
Це видно.
Ти типу душа компанії.
Нам, дивакам від науки, не зрозуміти.
Ти науковиця?
Не зовсім. Я цим займалась у коледжі.
Ти хотіла стати лікаркою?
Ні. І близько ні. Я...
Гаразд, зізнаюсь, і, як правило, я це нікому не розповідаю,
та мені дуже подобається думати про фізику.
Мені також.
- Справді? - Ні, взагалі-то ні.
Чим ти займаєшся?
Багато чим.
Так. Зовсім не підозріло звучить.
Я редагую підручники. І це не так нудно, як здається.
Ага.
І ще я двічі на тиждень працюю у клубі.
Я їжджу на велику.
Весь тиждень сиджу в кабінеті,
тому користуюсь будь-якою нагодою вийти на вулицю, на сонце.
Так, це логічно.
Я знаю, що ти думаєш.
«Кататись у місті це небезпечно», —
але зараз з'явилось багато велодоріжок, тому стало зручніше, ніж раніше.
Так. Звісно.
Ми могли б якось поганяти разом.
Ну...
То ти як вампірка?
Зазвичай я лягаю о восьмій-дев'ятій ранку,
і прокидаюсь близько п'ятої.
Як це називається?
Синдром затримки фази сну.
Порушення циркадного ритму.
А що, якби ти змусила себе засинати, як усі?
Ти думаєш, я не намагалась?
У мене начебто постійний джетлаг.
Організм це не приймає.
Неймовірно.
Так, напевно.
Є багато дивних речей, наприклад,
я постійно не розумію, який день тижня,
тому що дні змінюються посередині.
Зустрічатися з кимось складно.
Але плюси також є.
У мене немає проблем з заторами, і ніхто не відволікає, коли працюю.
Я завжди намагаюсь повернутися додому,
поки люди не почали зранку метушитись,
тому я можу тижнями
не бачити мам-фанаток йоги і крутих банкірів.
Але всі ці люди, що їдуть на роботу, мами й банкіри,
все це і є життя?
Це одна версія життя,
але вночі життя триває.
І давай чесно,
вночі з людьми легше мати справу, ніж удень.
Ага.
Є в цьому щось магічне,
коли відчуваєш,
що зараз ти єдина у цьому світі не спиш.
Начебто світ існує лише для тебе.
Я люблю вампірів.
Круто.
Я сказала, що якщо його мобільний на беззвучному,
і тому він пропускає кожен мій дзвінок, він може докрутити сраний звук,
або наступного разу, коли прийде дивитись футбол,
тому що його жаба душить платити за кабельне,
я забарикадую двері до чортів собачих.
Ти ж розумієш, Зої?
Що?
ПОБАЧИМОСЬ ПІСЛЯ РОБОТИ? ЩО НОСЯТЬ НА ПОБАЧЕННЯ О ДРУГІЙ НОЧІ?
Чекай. Ти справді у лізі з кікболу?
Так.
У який грають у третьому класі, тому що для справжнього спорту зарано?
Це поширена помилка.
- Так. - У Канаді його називають футбол-бейсбол,
і так тобі, напевно, буде простіше це осмислити.
Дві гри в одній. Суперспорт, якщо хочеш.
Я на побаченні з типом, що досі грає у кікбол.
Так.
Це найменш мутна справа, яку я сьогодні робив.
- Довірся мені. Піте! - О боже.
- Це Зої? - Привіт!
- Як справи? - Піте, це Джордан. Джордане, Піт.
- Привіт. - Салют.
Як завжди. Вас же сьогодні двоє.
- І правда. - Чекайте.
Ходи до мене.
- Дістав тобі кращих. - Дякую.
- Ні. - Піте, справді, припини.
- Радий знайомству. - Бувай!
Навзаєм, Піте.
Делайла, нічна радіоведуча?
Ти обіцяла не засуджувати.
Не засуджую. Дуже миле перше кохання.
Я тоді думав, що вона присвячує пісні про кохання мені.
ЗНОВУ У ДЕННОМУ СВІТІ. ЯКЩО ВИЙДЕ НЕ ЗАСНУТИ.
Я вважаю, що в історії нашої країни дійсно не було відкритих виборів.
Я й ваші матері донедавна не вважались громадянами.
Але в демократії є процедури та наслідки
для позбавлення людей права голосу.
Я вважаю, що більшість людей не позбавляють права голосу обманом,
але вони ліниві і не цінують це право.
ПОБАЧИМОСЬ НА ВЕЧЕРІ/СНІДАНКУ.
І багато з наших батьків зокрема.
Коли я заходжу в соціальні мережі, я просто падаю в безодню,
і за декілька годин я читаю список подарунків до весілля кузини когось,
хто мене бісив у молодшій школі.
Так, але хіба так не легше слідкувати за життями інших?
Навіщо мені взагалі слідкувати за життями інших?
- Дідько. - Що?
Моя колега.
Джордане, не дивись.
Зої?
Привітик! Так і знала, що це ти.
Привіт. Боже.
- Привіт! - Салют.
Не грубіянь.
Кажу ж, він Бетт Мідлер, що застряг у тілі чотирнадцятирічного пуерториканця.
І чому йому здається, що це не комплімент, я не уявляю.
Моя дитина обісралась би, якби ти їй так сказав.
- У тебе є дитина? - Так.
Ти не знала?
Напевно, ти нечасто приводиш її в клуб.
Ще чого. Хоча ця все одно б не помітила.
Це Зої.
Коли я на роботі — я працюю.
Не треба дивитись, щоб знати.
Ти ж учитель, ти маєш вірити у дослідження й зважені точки зору.
Я не маю досліджувати «Справжніх домогосподарок»,
- щоб знати, що це лайно. - Тут ти помиляєшся.
Ти ж знаєш, що це постановка? Фальшивіша за всі фальшивки.
Так. Іноді ситуації надумані, так.
Треба дійсно дивитись і слухати. Ні, не цілуй мене.
Емоції завжди реальні, вони чесні.
Аргументи у тебе переконливі.
Я більше не буду з тобою спати, поки не подивишся серію.
- Зараз же завантажу. - Супер.
Напевно, я сплю.
Можеш спати далі.
Як мені заснути, коли така чудова вампірка знаходиться у мене в спальні.
Гаразд.
Дякую, що прийшла сьогодні.
Як я могла пропустити шанс подивитись, як ти всіх переміг у футбол-бейсбол?
Це кікбол, люба.
О боже!
Що ти робиш?
Боже, мені вже час! Я запізнююсь. Бувай.
Бувай.
Привіт.
Дякую, що дала завадити вашому побаченню.
Аж ніяк. Ти не завадила. Не проблема.
Твій хлопець дуже милий.
Її хлопець дуже милий.
Це точно.
- Як ти змогла? - Що змогла?
Захапати такого хлопця.
Пробач.
Побачимось усередині.
Так, я скоро прийду.
НЕ МОЖУ ДОЧЕКАТИСЬ, ЩОБ ПОКАЗАТИ ТОБІ ДЕННИЙ СВІТ ЗАВТРА. КОХАЮ!
Привіт, Бі.
Так, але в неї одна й та ж сама відмовка кожного разу.
Як багато передракових родимок може взагалі бути в однієї жінки?
Точно. Я ж навіть не качаюсь спеціально.
- Зої! - О, Зої з вином.
- Так. Господи. - Обережно.
Може, кепське, та етикетка красива.
Ти якраз вчасно.
Ці сучки намагаються впарити,
що у мене в тіндері забагато фоток з голим торсом.
Стоп, а хіба не в цьому весь сенс?
Дякую.
- Привіт. - Салют.
Пробач, я занадто довго прокидалась.
Нічого. Ще є трохи світла.
Ні, чекай. Я теж хочу.
- Привіт, Рісе. - Привіт, Зої. Дай мені секунду.
Дякую.
Привіт.
Привіт, ти не проти посунути десь на годину?
Я проспала, і ще прокидаюсь,
і у мене є декілька справ.
Знаєш, я теж виснажений,
я б залюбки пішов додому поспати.
Ні, стоп, мені просто потрібна година.
Гаразд, я подумав, що...
Якби я знала, що ми не підемо вечеряти, я б інакше спланувала день.
Добре, за годину нормально.
Супер, тоді до зустрічі?
- Дякую, Рісе. - До зустрічі.
ЗАЧИНЕНО
Ні. Можна я заскочу?
Ви лише хвилин шість, як зачинились.
Мені треба взяти ліки за рецептом, зайду й вийду.
Та годі!
Я б вам відчинила.
- Можна ще брускету? - Звісно.
І я візьму келих неббіоло.
Ти будеш вино?
А ти як думаєш?
У мене попереду робочий день.
Я просто запитав. Іноді ти...
Не сьогодні.
Що для вас?
Не буде можливості приготувати яєчню?
Яєчню?
Так, і бекон. Це все, що я хочу.
Зої? Я думаю...
Що? Тут точно є яйця, у меню ж є карбонара,
а яйця — один з основних інгредієнтів.
А гуанчале, це ж майже як бекон, так?
Так, я уточню на кухні, чи можуть вони...
Не знаю, навіщо уточнювати?
Вони можуть просто посмажити яйця, які в них точно є.
І покласти на тарілку з гуанчале.
І буде карбонара, тільки без спагеті.
Шеф, як правило, не змінює страви,
може, ви хочете щось іще, якщо він відмовить?
Знаєте, забудьте. Нічого. Я буду капучино.
Добре.
Дивись, тости.
- Дякую. - І вам.
Дякую.
Що?
Нічого.
Я піду в туалет.
- Слухайте... - Так?
- Ви вже пробачте. - Без проблем.
Вона погано почувається.
Якщо ви принесете капучино, буде чудово.
І якщо є яйця, і їх можна підсмажити, чудово. Якщо ні — не страшно.
- Так, звісно. - Так? Ще раз дякую.
- Дякую вам. - Звісно.
Моя мама буде в місті на вихідних.
Справді?
Я не знала, що вона приїде. Чи я забула?
Вона їде в круїз з моєю тіткою. Відпливають з Нью-Йорка.
Тому вона прилетить трохи раніше, щоб провести зі мною час.
Це мило.
Вона хоче познайомитися з тобою.
Справді?
І я теж цього хочу.
Гадаю, вже час. Згодна?
Безумовно.
Ага. Добре.
То куди ми з нею сходимо?
Десь повечеряємо?
І я не замовлю яєчню. Обіцяю.
Річ у тім, що їй треба бути на кораблі о четвертій.
І найбільше вона любить ходити у наше улюблене
азіатське кафе в Сансет-Парку.
Ясно.
Тому буде щось типу бранчу. У першій половині дня.
Гаразд.
Я знаю, це неідеально,
але я не певен, коли ще вона буде в місті.
Я просто дуже хочу...
Я хочу зустрітися з нею, Джордане.
Я дуже рада.
Не переймайся. Я не проти.
Я люблю проводити час лише з тобою.
Дякую, мамо.
Пробач.
Та перекажи їй, що це вона винна,
що я з'їла вдвічі більше пельменів, ніж хотіла.
Я ще разок спробую.
Бляха!
Пробач. Я вже їду.
Не треба. Ми майже закінчили.
Головне, що ти в нормі.
Так. Я в нормі. Я ще спала. Та ти сам здогадався.
Я ж сказав, я просто перевіряю, чи все гаразд.
Слухай, я ідіотка.
Я не поставила будильник, тому що думала, що не лягатиму, але...
Просто лягай спати.
Дідько! Гаразд.
Взуття.
Ні.
Чекайте, я тут! О господи. Мені так шкода.
- Добридень. - Необов'язково було бігти сюди.
Добрий день, я Зої.
Я така рада нарешті з вами познайомитись, Зої.
Я теж. Мені дуже шкода.
Нічого. Це ж вихідні.
- Ти молода. Я все розумію. - Ні.
Взагалі-то справа не в цьому. Але...
Нічого страшного. Сподіваюсь, наступного разу познайомимось ближче.
- І я. - Тобі вже час, мамо.
Гаразд.
Люблю тебе.
- Хай щастить. - Дякую.
- Вдалої подорожі. - Побачимось.
Так.
Бувай.
- Мені дуже шкода. - Я знаю.
- Обіцяю загладити провину. - Не вийде. Не страшно.
Ну, якщо не вийде, тоді страшно, тому не кажи, що це не так.
Гаразд. Тоді знаєш що? Це жахливо.
- Ага. - Мене бісить, що ти сьогодні не прийшла.
Та справа не тільки в цьому.
Мене бісить, що ми не можемо робити нічого нормального. Ніколи.
Що ми не можемо погуляти, випити кави, сходити на бранч.
- На бранч. - Так. Бранч.
Бісить, що я постійно втомлений.
Бісить, що я маю за тебе виправдовуватись,
що не можу мріяти про спільне майбутнє,
тому що незрозуміло, яким воно буде.
Опівнічне весілля? Дитина, за якою ти не зможеш доглядати?
Ти думаєш про такі речі?
Я собі забороняю, тому що таке з тобою здається неможливим.
Гаразд. І що я маю сказати?
Я була з тобою чесною з самого початку.
Але з того часу все було на твоїх умовах.
Я виживав узагалі без сну, щоб побути з тобою.
А ти навіть не ставиш будильник, щоб мою маму зустріти.
Це хвороба, Джордане.
Це не просто мій спосіб життя.
Я думала, ти розумієш,
та добре знати, яким ти будеш, якщо я захворію.
Якби ти хворіла, я б про тебе піклувався.
У якому сенсі?
Ти думаєш, це не насправді?
Просто...
Скажи це. Джордане, скажи це.
Я ж бачу, що ти хочеш, просто скажи.
Чи чесний ти лише тоді, коли потай
перепрошуєш за мене в ресторанах?
Ти кажеш, що виправдовуєшся за мене,
але ти не розумієш, що це не виправдання, якщо проблема реальна.
Мені здається, що ця хвороба дуже підходить інтроверту,
який і так не дуже хоче взаємодіяти зі світом.
Ага, це ж так сильно допомагає мені в житті.
Мені...
Мені потрібен час.
Гаразд.
«Гаразд».
Так просто?
Тож сьогодні
вам потрібно почитати про стрілянину в Кентському університеті.
Цей розділ ми вже читали вчора.
Так.
Гаразд. Тоді пройдемо його разом.
Ні. Три Пабсти, два Гайнекени.
- Ванесо? Привіт. - Привіт. Що?
Ти не хочеш піти кудись перекусити, як закінчимо?
Звучить добре, та мені одразу треба лягти спати.
У мене завтра процедура.
Нічого такого, та я не хочу лягати під наркоз сонною, розумієш?
Під наркоз?
Агов. Доброго ранку.
Пробач.
Я вже все.
Як ти почуваєшся?
Не дуже приємно, та я більше втомилась.
Не більше за тебе, та втомилась.
Ясно.
Агов!
Дякую, що прийшла. Ти могла не йти...
Я знаю, що могла. Та не хотіла, щоб ти була сама.
Це буває страшно.
І ще так і мені не довелось бути самою.
Ходи сюди.
Моя кава.
- Пробач. - Нічого.
Ні, я думаю, що хотів би потрапити у секту.
Не довелось би нічого вирішувати, це розслабляє.
- Ти любиш домашній одяг. - Точно.
І довгий зоровий контакт.
Треба заснувати секту.
Подивись комусь в очі через зал.
Так. Очікування півтори години,
але якщо ми сядемо за загальний стіл, ближче до 75 хвилин.
- Знаєш, може, просто... - Сядемо за загальний. Так?
Так, давай.
Супер. Мені дуже хотілось сюди прийти.
Я читала, в них ціле меню самих мімоз.
ТИ РАПТОМ СЬОГОДНІ НЕ ВІЛЬНА О ШОСТІЙ ВЕЧОРА/РАНКУ?
ДЕ ТИ ХОЧЕШ ЗУСТРІТИСЯ? ЯК РАНІШЕ
Агов?
Ти заманив мене, щоб убити?
Бляха. Зіпсувала сюрприз.
Привіт.
Як ти?
А ти?
Так само.
Що це за місце?
Мій знайомий знає хлопця, який щойно звідси з'їхав.
Ти переїжджаєш?
Не хочеш поглянути на спальню?
Протягом дня уся вітальня наповнюється світлом,
а вночі ти можеш працювати ось тут,
при світлі місяця.
Ти що, пропонуєш те, що я думаю?
Знаєш, я думаю, що ми дарма намагалися втиснутись у світ один одного.
Але як ми тоді будемо жити?
Я просто хочу бути поряд з тобою, Зої.
Уві сні. Чи ні. Неважливо.
Ми можемо бачитись у години, що збігаються. Мені начхати.
Гаразд, та як щодо того, що ти тоді сказав на вулиці?
Я був злий.
І я випустив з поля зору той факт, що у стосунках
ти вирішуєш бути з кимось, хто загалом живе у власній реальності.
І я сумую за твоєю.
Я люблю твою реальність.
Денний хлопчик і Нічна дівчинка.
Є така казка.
Відьма виховує двох дітей у неволі,
і дозволяє хлопчику бачити лише день, а дівчинці — лише ніч.
І ось одного разу він не спав довше, ніж було дозволено,
і коли він побачив темряву, то злякався.
Вона знайшла його, коли він тремтів у саду, і намагалася втішити його.
Розказала, якою м'якою й ніжною буває ніч.
І оскільки вона не спала,
то обіцяла наглянути за ним, коли він засне.
А коли сходить сонце, він прокидається.
І тепер страшно їй, тому що вона ніколи не бачила сонця.
Чим усе закінчилось?
Він ніс її на руках, поки вона спала, до настання темряви.
Творчий керівник: Владислава Бурмістрова тання темряви.