MODERNÍ LÁSKA
Poslední výzva k nástupu
do vlaku v 16:15 ze stanice Ceannt do stanice Dublin Heuston.
GALWAY, IRSKO 13. BŘEZNA 2020
Bože, to jsou ale pitomci. Všichni mají v ruce mobilní zařízení,
civí na obrazovku a vydávají svá data zdarma.
Ani jeden nemá knihu. Smutné, čím jsme se stali.
Mami. Zrovna odjíždíme z Galway. Vyzvedneš mě za dvě hodiny?
Mám s sebou aspoň půlku bytu a ty chceš, abych jela taxíkem?
Přijeď pro mě.
Nemáš radost, že mě budeš mít na pár dnů doma?
Mami? Mami...
-Jak se máte? -Je tu mluvka.
-Prosím, nesedej si sem. -Zdravím. Jak se máte?
Děkuju.
Bože. Johne Candy z filmu Letadla, vlaky, automobily,
jen běž dál.
Jen pokračuj. Děkuju.
Ne, irská Greta Thunbergová. Ne, děkuju. Prosím.
Bože. Běž dál.
Pokračuj, kamaráde. V té tašce má určitě hlavu své mámy.
Jste alergická na Tittlese a Coco?
To nic.
Ne.
Dáte si?
Cizinci ve vlaku (do Dublinu)
Prosím. Je tu volno.
Chápu. Máš radši ženský typu Angeliny Jolie
než zajímavé intelektuálky, které mají co říct.
Protože možná by tě to vyděsilo. Rozumím.
Pozor, prosím. Přijíždíme do stanice Athenry.
Athenry.
Prosíme cestující jedoucí do Athenry, aby vystoupili.
Děkujeme.
Zpátky ve hře! Sbohem, Jolie!
Haló? Tady Paula.
Ahoj, díky, že voláte.
Ano, očekávám dva balíčky.
Můžete je místo do Galway poslat na tu dublinskou adresu?
Zdržuji se na obou adresách, jen jsem zvolila nesprávnou.
Ano. Oxmantown Road. Moc díky.
Dá si někdo čaj nebo kávu? Čaj nebo kávu?
-Jo, já... -Kávu... Čaj...
Nikdo? Skvělé. Nikdo nic nechce.
-Šílený, co? -To jo.
-Chtějí zavřít i veřejnou dopravu. -Slyšel jsem.
Určitě se to brzy vrátí do normálu.
-Jedete z NUI? -Jak to víte?
To ta hromada akademických knih.
Jasně. Správně.
Univerzitu včera zavřeli, takže...
A co vy?
Pracuju v IT poblíž Galway. Na dva týdny dali všem volno.
-Prokrista. Kam jedete? -Do bytu mého bratra v Dublinu.
Všichni moji spolubydlící odjeli domů, nechtěl jsem zůstat trčet v Galway.
Já taky ne. Párty město bez lidí není ono.
Přesně. Ale můj bratr je jako osina v zadku.
Nevím, co je lepší. Ale aspoň nebudu sám.
Pozvi ho ke své matce.
Sklapni. Znáš ho tak dvě minuty.
Jo, ale vyvíjí se to dobře. Bože, ty jsi ale osamělá.
-Takže... -Kde budete bydlet?
-Pardon. -Promiňte. Pokračujte.
Co vlastně znamená IT?
Slýchám to často, ale vždycky jen přikyvuju.
Pracuju pro společnost, která se zabývá reklamou pro firmy.
-Pracujete v reklamě... -Pracuju v IT.
Mám na starost účty asi sedmi firem a pomáhám jim najít cílové spotřebitele,
aby neplýtvaly časem na lidi, kteří si jejich produkty nekoupí.
Spouštíme algoritmy podle sledování preferencí spotřebitelů
a snažíme se předpovědět jejich chování. A co vy?
Jsem medievalistka.
Aha.
Tehdy IT moc nepoužívali.
To kvůli pomalým procesorům.
Promiňte, v tomhle úhlu mě začíná bolet za krkem.
-Nevadí, když... -Jistě, prosím.
To je lepší. Cos to říkala?
Už ani nevím.
-Můžu ti položit zvláštní otázku? -Jistě.
Když jsi nastoupil do vlaku, proč sis sedl k ní,
když jsi měl dva stolky tady?
Rád sedím po směru jízdy.
-Teď sedíš proti směru. -Jo, ale proti tobě.
Moje neuróza si může dát pohov. Je to jen malá úchylka.
Ne že by ovládala můj život.
-Chceš si vyměnit místo? -Ano.
Kde bydlíš, než otevřou univerzitu?
-U mámy. -Cítím v tom náznak úzkosti.
Posledních pár let jsem ráda bydlela mimo domov,
takže představa, že se na pár týdnů vrátím...
Mám ji ráda, ale je to ten typ lidí, které musíš fyzicky požádat, aby zmlkli.
-Navíc nemá televizi. -Vážně?
-Žádnou wi-fi. -Určitě se zabiješ.
Jo. Jen maluje, píše básně,
poslouchá rádio a pečuje o pokojové rostliny.
-Musí být úžasná. -To je.
-Taky kouří trávu. -To snad ne.
-Jo. -To je trochu jako můj bratr.
Bez toho malování, poezie a kreativity.
Taky hulí?
Je jako Snoop Dogg
a Seth Rogen ve všech jeho rolích
v jednom velkém jointu.
Ráda bych ho poznala.
Nevím, jestli byste si rozuměli. S tvojí mámou možná.
Jak dlouho myslíš, že tohle potrvá?
Semináře nám začínají zase osmadvacátého. Takže pár týdnů?
Hodně čteš?
-Jo. -Pověz mi o medievalismu.
-V jedné větě? -Jasně.
-Fakt děláš v reklamě. -Ne. Dělám v IT.
Nevím, jestli dokážu vysvětlit, co je medievalismus, během jedné cesty vlakem.
-To nic. -Těžko se to popisuje.
-Chápu. -Máš rád jednoduché věci, že?
Asi jo. Jsem fanda Tetris.
Já mám ráda věci, které nelze vysvětlit.
-Co nemají konec. Jako cibule. -Ale cibule má konec.
Tak tedy obří cibule.
Taková, ke které bych psala předmluvu celý svůj život.
To se mi líbí. Nerada se dostávám na konec.
Já to mám přesně naopak.
Ukaž mi, jak to funguje, jak to do sebe zapadá, a končím.
Víc nepotřebuju. Nemám vědecký mozek.
Usnu u všeho, co je složitější než díla Malcolma Gladwella.
I tak jsem ráda, že sis sedl sem.
Opravdu?
-Lepší než ten sériový vrah. -Kdo?
Ne, Paulo. Já jsem sériový vrah.
-Co? -Jsem to já.
Tohle je horor, ne romance.
Měla sis sednout vedle někoho jiného.
-Tak jo. Tohle ti jde až moc dobře. -Promiň.
Jak víš, jak se jmenuju?
Představila ses po telefonu.
Nevěděla jsem, že posloucháš.
A kdo tu mluvil o romanci?
Pardon, obtěžuje vás to?
-Ne. -Pokračujte.
Vypadáte tak šťastně v tomhle vlaku
Dva cizinci, co neznali se
A teď se smějí a vtipkují
Není nic, co by o sobě nevěděli
Jsou atraktivní
A mladí též
Zdá se, že tu máme
Roztomilé setkání, úžasně roztomilé
Nejste na to připravení?
Nechcete být v jejich kůži?
Roztomilé setkání, tak nechutně roztomilé
Snad se jim nic nepostaví do cesty Jsou to jen cizinci ve vlaku
Jen cizinci ve vlaku
Život jim dává prostor
Jo
Jsou to jen cizinci ve vlaku
-To bylo divný. -To rozhodně.
-Tak jsme tady. -Konečná.
-Kudy jdeš? -Na severní stranu. Ty?
Na jižní.
-Moc ráda jsem tě poznala. -Jo, já tebe taky.
Díky tobě mi ta cesta utekla rychleji než obvykle.
-Měli bychom vystoupit. -Jo, máš pravdu. To bychom měli.
Ano, to byste měli.
Je to jako evakuace před převratem.
Připadám si jako v nějakém černobílém válečném filmu. Co se to děje?
Já jdu tamtudy.
-Tak ahoj. -Tak zatím.
Počkej!
-0858395... -Ne.
Sejdeme se tady osmadvacátého.
V prvním vlaku na univerzitu, až tohle svinstvo skončí.
Přímo tady.
Osmadvacátého.
Za dva týdny.
Budu tady.
-Jsi úžasná. -Jsem ráda, žes jel tímhle vlakem.
-Jsi si jistý, že nechceš moje číslo? -Jsem.
Přijdeš.
-Jsi hodně sebejistý, viď? -Obvykle ne.
Nechci ti příští dva týdny esemeskovat jako nějakej puberťák.
Je to frustrující.
-Tohle je stará škola. -Jako ze středověku.
Pokud to tak má být, uvidíme se tady.
První vlak do Galway, osmadvacátého.
-Dva týdny není dlouhá doba. -Utečou jako voda.
Rád bych tě teď políbil.
-To bychom asi neměli. -Já vím.
Moc díky. Debile.
Ahoj, mami.
-Ahoj, zlato. -Ahoj.
Jsi zpocená.
Ten řidič Uberu mi nepomohl s taškama, takže...
To od něj nebylo moc über, co? Chápeš? Über?
-Chápu. Trapný. Jak se máš? -Báječně!
-Krtkuju. -Co?
Nemusím se vidět s otravnými sousedy. Je to skvělé.
Přivezlas víno?
Jo, jasně.
Declane! Vidím, že mě očekáváš.
Já myslel, že přijedeš zítra.
Tahle věta potěší každou návštěvu.
-Dobrý ohoz. -Co se ti nezdá?
Vypadáš, jako by ses chystal potápět na viktoriánské pláži
nebo tě měli vystřelit z děla.
-Jak dlouho tu zůstaneš? -Mám volno na dva týdny.
Jsi snad v armádě?
Vyrazíme do kabaretu najít si pár lehkých děv.
Aspoň jsi na to oblečený.
Tak jo. Pojď dál.
Stejně jsem chtěl v tom volném pokoji pořádně uklidit. Jak se máš, brácho?
Takže co je přesně krtkování?
Úplný lockdown.
Nesmíš chodit do obchodů. Je to jako za války.
Jen když to začne být opravdu vážné.
Ještě to nezavedli, ne?
Ne, ale chystají se. Povídá se to.
Takže...
vyprávěj mi o tom chlapci z vlaku a já si zatím ubalím špeka.
Buď se ten pokoj zmenšil, nebo jsem od té doby vyrostl.
-Vypadá menší kvůli mým věcem. -Co je to za krámy?
Jen harampádí, co někdo vyhodil a tak.
Věci, které kapitalistická společnost považuje za zbytečné.
Takže jsi jako straka.
Jsou to dobrý věci.
Je tu někde postel, že jo?
Hned to tu uklidím.
Ale musím ti sehnat nové povlečení. Pojď. Potřebuju snídani.
A já oběd.
Bude to skvělá holka. Máš její fotku?
Ne. Proč bych to dělal?
Seznamovali jsme se. Bylo to skutečný. Proč bych si ji fotil?
Abych se na ni mohl podívat.
-Je na Facebooku? -Nevím.
-Na Instáči? -Nevím.
-Můžeš to zjistit? -Neznám její příjmení.
Tak jí napiš.
Nemám její číslo, e-mail ani adresu.
-Tak jak ji zkontaktuješ? -Nijak.
Domluvili jsme si setkání u vlaku do Galway osmadvacátého za dva týdny.
To je tak romantický.
-Že jo? -Cizinci ve vlaku.
Možná kromě těch dvojnásobných vražd, takže spíš jako Před soumrakem.
To já jen tak.
To je úžasný.
-Ta nepřijde. -Jak to víš?
Jen jsi s ní jel dvě hodiny vlakem.
Jistěže přijde. Vážně jsme si rozuměli.
Nepřijde, věř mi. Je to dámička.
S každým dalším dnem na tebe bude zapomínat
a ty budeš dělat přesný opak.
Proto Bůh vynalezl telefonní čísla.
Aby si tě mohla neustále připomínat.
Tak to prostě chodí. Měls to dohrát do konce.
Ale to ti nikdy nešlo, Michaele.
A bohužel v tom byl vždycky rozdíl mezi námi dvěma.
Dělá v reklamě, ale říká tomu IT.
Jsi si jím jistá?
Vím, že toho nemáme moc společného, ale to je jedno.
Bezva.
V dnešní době se až moc tlačí na kompatibilitu
a na společné zájmy.
Ale co výhody nekompatibility?
Jak jí budeš posílat sextovky, když nemáš její číslo?
Nechci jí posílat sextovky. Je to moderní žena.
Od toho je přece mobil, ne?
Ano, vynalezli je jen kvůli sextovkám.
Bylo to silné spojení. Ne nějakej puberťáckej flirt z vlaku.
Je úžasná.
To posoudím sám. Co studuje?
-Je to medievalistka. -Fajn.
Takže Hra o trůny a tak?
Bezva. Začíná se mi líbit.
Studuješ už skoro dva roky a ještě jsi nikoho nepotkala.
Já bych se během dvou měsíců vyspala s celou fakultou.
Co?
Žertuju.
-Tak spíš během semestru. -Ach bože.
Tak jo. Půjdu si přichystat pokoj.
Už je připraven.
-Nové povlečení. -Děkuju.
-Otevřela jsem okno. -Děkuju.
Zajímalo by mě, jestli mi bude připadat malý,
když jsem v něm tak dlouho nespala.
-Máš pohodlí? -Perfektní. Díky, kámo.
Jsem rád, že tu jsi, amigo.
-Dobrou. -Dobrou noc.
-Co to sakra je? -Razím ven.
-Je jedenáct večer. -Jo.
Všichni nemůžeme být předčasně zmoudřelí a spořádaní jako ty.
Musím si najít ženskou, než bude lockdown.
-Kde? -Ve městě plném žen.
A nejsem tak spořádaný,
když tu nemám nikoho, komu bych popřál dobrou noc,
a mám vedle sebe tubu a buřinku.
Jo, dělá nám to starost.
Proč sis někoho nenašel v té velké firmě?
Netvoří ji snad z poloviny ženy?
-Máš z čeho vybírat. -Prostě to nezajiskřilo.
Navíc je to Galway, všichni jsou neustále v lihu.
Po dvou letech bych čekal, že tě aspoň některá políbila.
-Políbil jsem spoustu holek. -Tak v čem je problém?
Prostě mi žádná nevzala dech.
No, přesně to udělám já.
Popadnu na ulici nějakou holku a věnuju jí dlouhý polibek.
Myslíš, že to bude trvat několik měsíců.
Za pár týdnů bude zase všechno v normálu.
Ty jsi ale věštec.
-Dobrou. -Dobrou.
Ty jsi ale pitomec.
AHOJ, MYSLÍM NA TEBE, DOBROU, XX M.
NEZAPOMEŇ VYNÉST ODPADKY! MÁMA X
Ahoj, ty můj cizinče z vlaku.
Nemám tvoje číslo, tak ti nemůžu zavolat ani napsat.
Ale kdybych ho měla, řekla bych:
„Myslím na tebe. Dobrou noc.“
Bože, ty jsi ale zoufalec.
Zatracený miniaturní pokojíček!
Tak jo. Jdeme na to. Dáme se do práce.
VOJNA A MÍR I.
To je skvělý.
Nahoru! Bradu nahoru! No tak!
To bylo skvělý. Co dál?
Má to ještě dva díly.
Fakt?
Jako ten citát od Seamuse Heaneyho. Jak to bylo?
„Přežít zimu...“
„Když přežijeme zimu...“
„Když teď přežijeme léto, zima bude...“
SOBOTA, 28. BŘEZNA 2020
...ve snaze pokrýt všechny aspekty irského klimatu
se následující omezení zavedená před dvěma týdny
skupinou odborníků mají prodloužit o další tři týdny
a omezení pohybu do dvou kilometrů od bydliště zůstává v platnosti.
-Dobré ráno. -Co tě tak nabudilo?
Mám schůzku. Dneska je můj velký den.
No jo, ta holka z vlaku.
Ale počkej, neplatí teď omezení do dvou kiláků od domu?
-Já vím. Ale... -A jak daleko je Heuston?
Asi šest?
-Tak vidíš. -Prostě vím, že tam bude.
Bylo to tak skutečné.
Vím, že to cítí stejně. Je to jako telepatie.
Půjč mi své auto.
Ne. Nemůžeš porušit to opatření.
Zase na ni narazíš. Jsme v Irsku. Irsko je malý.
Na to se nemůžu spoléhat.
Ještě nikým v životě jsem si nebyl tak jistý.
Nemůžeš porušit lockdown, to je neobhajitelné.
Ale tohle je výjimečná situace. Co když už ji neuvidím?
Výjimečná? V čem?
Zdá se, že je to jen tvoje situace.
Stejně tam nebude.
-Jak to víš? -Jistěže přijde.
Nechci porušit opatření, mami. Není to správné.
Moje chyba, že jsem si nevzala jeho číslo.
Myslela sis, že to není třeba. Je to strašně romantické a krásné.
Spoléhala ses na vaše spojení. Naprostá poezie.
Mizerná poezie.
Je úžasný, jak vy liberální ajťáci vždycky porušujete pravidla.
Na začátku jdou proti proudu a machrují a pak:
„Ale nechceme platit daně.
„Nechceme dávat našim pracovníkům práva,
„protože jsme jen startup, co začínal s pizzerií,
„a pro nás pravidla neplatí, teď jsme bohatí jako středně velká země.“
Díky za ubití charakteru.
A já nejsem začátečník, jsem počítačový génius.
Nemůžu uvěřit, že se najednou řídíš pravidly.
-Kde jsou cereálie? -Vpravo nahoře.
-V životě jsi pravidla nedodržoval. -Nejde jen o pravidlo, ale o zdravý rozum.
Chráníš tím svého souseda,
nejen sebe jako hlavní postavu v nějakém falešném příběhu.
-Tohle je život, Michaele. -Přesně tak. Můj život.
Jsi doslova krůček od toho říct:
„Tohle je svobodná země a můžu si dělat, co chci.“
Vždyť jo! Je to můj život! Další mít nebudu!
Ne, to není. Je to náš život! A jsme v tom spolu.
A bude to poprvé, co svět spojí své síly.
Tebe ale zajímá jen nějaká holka z vlaku.
Jsou jich miliony. Jsou to jen holky.
Tahle ne. Kdybys ji potkal ty, rozuměl bys mi.
Zrovna ty bys mi dal své požehnání.
Možná zase nebyl až tak výjimečný.
Byl moc zarostlý a pracuje v branži, kterou nesnáším.
Podle mě musí být úžasný.
Spousta lidí je úžasná.
Co když přijde a ty ne? Nikdy se to nedozvíš.
On nepřijde, mami.
Je to zodpovědný muž
a nebude porušovat pravidla kvůli někomu, jako jsem já.
Musím vědět, jak to dopadne!
Vsadila jsem se se sousedkama.
-Co? -Celá ulice je jako na trní.
Tady nejde o tebe, ale o spojení sil celého světa.
Viděls to video Gal Gadotovou. Všichni jsme ho viděli a brečeli.
Poslechni Gal Gadotovou a její kolegy.
Až tohle pomine a všechno se vrátí do normálu, já budu zase sám.
Nehodlám propásnout jedinou šanci na něco skutečného
kvůli pár dočasným pravidlům.
Ta žena byla úžasná!
Neustále přemýšlím o každém jejím slovu!
Jestli přijde a já ne, nikdy si to neodpustím.
Bude mě to pronásledovat.
Budu jako nějaký zlomený duch z Dickensova románu,
co bude strašit na nádraží.
Nebudu ti fyzicky bránit. Ale požehnání po mně nechtěj.
Dělej si, co chceš. Stejně nepřijde.
Chceš se vsadit?
Ne.
Mluvíme tady o mém životě,
ne o nějaké telenovele nebo dostizích.
Já vím. A opravdu doufám, že najdeš své štěstí.
-Vážně? -Samozřejmě. Jsi moje holčička.
Ale mám v tom spoustu peněz.
Když nepřijde,
uhradím tvůj nájem na celý příští rok.
Panebože.
To bys klesl tak hluboko?
-Co z toho budeš mít ty? -Jen mi půjčíš kolo.
Ale rychle, musím tam být tak za deset minut.
Celý rok?
Slibuju. Ale jen když nepřijde.
Takže když mi nepůjčíš své kolo, nikdy to nezjistíš.
-Kruci, ty jsi ale manipulátor. -Já vím. Dělám v reklamě.
Sakra!
Sakra.
-Zdravím! -Zdravím.
-Máte se? -Jo, skvěle.
Jen jsem se chtěl trochu projet.
Bezva.
Dobrý den.
Odkud jste, prosím?
Bydlím v Galway. Ale teď jsem u svého bratra v Dublinu.
Já ho osobně neznám. Kde bydlíte?
Dobře, dostala jste mě. Jsem mimo rádius dvou kiláků.
Budu upřímný. Bydlím v Inchicore.
-Dobře. Tak zpátky! -Vážně?
Vážně.
Můžu vám povědět příběh? Možná vám to přijde...
-Co? -Potřebuju se dostat na nádraží.
-Žádné vlaky teď nejezdí. -Já vím.
Nechci chytit vlak, ale jednu dívku.
Před dvěma týdny jsem ve vlaku potkal lásku svého života.
Studuje medievalismus na NUI.
Je vážně chytrá. Je zábavná a osobitá.
Slíbili jsme si, že se tu setkáme.
Mysleli jsme, že lockdown bude trvat jen dva týdny.
Proč jí nezavoláte?
Nevzal jsem si její číslo. Ani žádný jiný kontakt.
Jak to?
Zdálo se, že si tolik rozumíme, že oba přijdeme.
Netušili jsme, jak to bude vážné.
Ale navázali jsme silné spojení. Je úžasná.
A jestli ji teď neuvidím,
nevím, jak se s ní znovu setkám.
Slyšela jsem spoustu výmluv, ale tahle je vážně dojemná.
Že jo?
Ne! Větší blbost jsem ještě neslyšela.
-Stejně nepřijde. -Jak to víte?
V celé této oblasti jsou kontroly.
Žádný strážník v celém Irsku by tomu neuvěřil.
-Jeďte domů. -Nejsme v tom spolu?
Co to podle vás je? Nějaký film na Netflixu? Domů!
Představte si všechny ty lidi
Co žijí...
-Jeďte sakra domů! -Dobře, jo.
-Dobře. Rozumím. -Prokrista.
Takže to je všechno? Takhle to skončí?
Jo.
Asi jo.
Jak to bylo?
Cowslip...
Cowslip Lane?
Ox... Oxman...
Oxmantown.
Oxmantown Road.
Znám její ulici.
Dávej na to auto pozor. Je to veterán.
Neboj.
Pak dej vědět. Kdybys něco potřeboval, přijedu na kole.
Díky, brácho. Myslím, že můžu vyrazit.
Jsi cvok.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová
Kreativní dohled Lucie Musílková á