DRAGOSTE MODERNĂ
Ultima strigare
pentru trenul de la 16.15 de la Gara Ceannt...
GALWAY, IRLANDA. 13 MARTIE 2020
Doamne, ce de proaste! Toate stau pe câte un dispozitiv,
lipite de un ecran, oferindu-și toate datele gratuit.
Nici măcar o carte la vreuna. E trist ce am devenit.
Bună, mamă. Acum plecăm din Galway. Vii să mă iei peste două ore?
Am jumătate de apartament cu mine și vrei să chem un taxi?
Vino să mă iei.
Nu te bucuri că vin acasă câteva zile?
Mamă? Mamă...
- Ce mai faceți? - Doamne, un vorbăreț!
- Te rog, nu te așeza aici. - Bună, ce mai faci?
Mulțumesc.
Doamne, John Candy din Avioane, trenuri și automobile,
te rog, continuă să mergi.
Continuă să mergi, mersi.
Nu, Greta Thunberg irlandeză. Nu, mulțumesc. Te rog!
Doamne! Mergi mai departe!
Mergi în continuare, amice. Sigur are capul mamei lui în geanta aia.
Ești alergică la Tittles și Coco?
E în regulă.
Nu.
Vrei una?
STRĂINI ÎN TREN
Poftim, e liber.
Am înțeles. Preferi genul Angelina Jolie
în locul persoanei interesante, care citește și chiar are ceva de zis.
Poate că ți-e teamă să asculți. Am înțeles.
Atenție! Ajungem în gara Athenry.
Athenry.
Pasagerii pentru Athenry să coboare acum.
Mulțumesc.
Am revenit în joc! La revedere, Jolie!
Alo? Sunt Paula.
Bună, mulțumesc că m-ați sunat înapoi.
Da, aștept două pachete,
dar trimiteți-le pe adresa din Dublin, nu la Galway.
Sunt ambele pe contul meu, dar am bifat-o pe cea greșită.
Da, cea cu strada Oxmantown. Mulțumesc mult.
Dorește cineva ceai sau cafea? Ceai sau cafea? Dorește cineva?
- Da, o să... - Cafea... Ceai...
Nimeni? Super! Nicio cafea, niciun ceai.
- E o nebunie, nu? - Categoric.
- Cică opresc transportul public. - Doar ce-am auzit.
Sunt sigur că lucrurile o să revină la normal în câteva zile.
- Vii de la Universitatea Națională? - Cum ai ghicit?
Te-a dat de gol mormanul de cărți de facultate.
Da. Corect.
Facultatea s-a închis ieri-dimineață.
Dar tu?
Lucrez în tehnologie, lângă Galway. Ne-au pus pe tușă două săptămâni.
- Doamne! Și unde te duci? - Fratele meu locuiește în Dublin.
Colegii mei de apartament s-au dus acasă și n-am vrut să rămân blocat în Galway.
Nici eu. Ce e un oraș de petrecere fără oameni?
Exact. Deși fratele meu e o mare pacoste.
Nu știu care variantă e mai bună. Dar îmi ține de urât.
Invită-l acasă la mama ta, e perfect.
Taci. L-ai cunoscut acum două minute.
Da, dar merge atât de bine! Ce singură ești!
- Deci... - Tu unde stai?
- Scuze. - Scuze. Spune tu.
Ce înseamnă să lucrezi în tehnologie?
Aud des asta, dau din cap prefăcându-mă că înțeleg, dar...
Lucrez la o firmă care se ocupă de publicitate pentru alte firme.
- Deci lucrezi în publicitate. - Nu, lucrez în tehnologie.
Gestionez șase sau șapte conturi de firme și le ajut să găsească clienți-țintă,
ca să nu-și piardă timpul cu oameni care nu le-ar cumpăra produsele.
Rulăm algoritmi bazați pe monitorizarea preferințelor consumatorilor,
încercând să prevedem și să le modelăm acțiunile. Dar tu?
Sunt medievalistă.
Aha.
Nu prea făceau așa ceva pe-atunci.
Aveau procesoarele prea lente.
Scuze, mi se pune un cârcel la gât din unghiul ăsta.
- E-n regulă dacă... - Scuze, desigur.
Așa e mai bine. Ce ziceai?
Nu mai știu.
- Pot să-ți pun o întrebare ciudată? - Sigur.
Când te-ai urcat, cum de te-ai așezat lângă ea,
când ai avut de ales între locuri?
Prefer să mă așez în direcția de mers, asta-i tot.
- Acum nu stai așa. - Da, dar stau cu fața la tine.
Nevroza poate s-o lase mai moale. Nu e mare lucru, doar o ciudățenie.
Nu e ca și cum îmi controlează viața.
- Vrei să facem schimb de locuri? - Da.
Unde stai până la redeschiderea facultății?
- Acasă la mama. - Zici asta cu puțină anxietate.
Mi-a plăcut să fiu plecată în ultimii ani,
deci ideea de a mă întoarce două săptămâni...
O iubesc, dar e genul de persoană pe care trebuie s-o implori să tacă.
- În plus, n-are televizor. - Serios?
- Nici Wi-Fi. - Pariez că o să te sinucizi!
Da. Doar pictează, scrie poezii,
ascultă radio și își îngrijește plantele de interior.
- Pare să fie un geniu. - Cam este.
- Și fumează iarbă. - Nu se poate!
- Da. - Seamănă puțin cu fratele meu.
În afară de pictură, poezie sau orice formă de creativitate.
Un fel de drogat?
E ca Snoop Dogg
și toate rolurile lui Seth Rogen din toate filmele lui
adunate la un loc.
Mi-ar plăcea să-l cunosc.
Nu știu dacă v-ați înțelege. Cu mama ta, în schimb, da.
Cât timp crezi că o să dureze chestia asta?
Seminariile se reiau pe 28. Două săptămâni?
Ești cititoare împătimită?
- Da. - Zi-mi ceva despre medievalism.
- Într-o propoziție? - Sigur.
- Se vede că lucrezi în publicitate. - Ba nu, lucrez în tehnologie.
N-aș reuși să explic medievalismul nici într-o călătorie, darămite o propoziție.
- E-n regulă. - E greu de descris.
- Am înțeles. - Îți plac lucrurile ușor de potrivit, nu?
Presupun că da. Sunt un mare fan Tetris.
Mie îmi plac lucrurile care nu pot fi explicate.
- Continuă la infinit. Ca o ceapă. - Dar cepele se termină.
Ca o ceapă uriașă, atunci.
Una pentru care mi-ar trebui toată viața doar să scriu prologul.
Îmi place asta. Nu-mi place să ajung la capătul lucrurilor.
Eu sunt exact invers.
Arată-mi cum funcționează, cum se potrivește și-am terminat.
E tot ce trebuie să știu. Nu am o minte intelectuală.
Adorm cu orice e mai profund decât Malcolm Gladwell.
Dar tot mă bucur că te-ai așezat aici.
Serios?
- Ești mai bun decât criminalul în serie. - Cine?
Nu, Paula. Eu sunt criminalul în serie.
- Ce? - Eu sunt.
E ceva de groază, nu o idilă.
Ar fi trebuit să te așezi lângă altcineva.
- Bine. Te pricepi mult prea bine la asta. - Îmi pare rău.
De unde știi cum mă cheamă?
Ai menționat la telefon.
Nu mi-am dat seama că ești atent.
Cine a spus ceva despre o idilă?
Scuze, vă deranjează?
- Nu. - Continuă.
Păreți atât de fericiți, în trenul ăsta
Străini în urmă cu două minute
Acum râdeți și vă spuneți glume
Acum știu totul Unul despre celălalt
Arată atât de bine
Și mai sunt și tineri
Se pare că ne-am ales
Cu o-ntâlnire drăguță Imposibil de drăguță
N-ai chef de asta?
N-ai vrea să fii în locul lor?
O-ntâlnire drăguță Dezgustător de drăguță
Să sperăm că nimic nu le stă-n cale Sunt doar niște străini în tren
Viața îi lasă în pace
Da
Sunt doar niște străini în tren
- A fost ciudat. - Foarte ciudat.
- Am ajuns, deci. - Capăt de linie.
- Încotro o iei? - Spre nord. Tu?
Spre sud.
- Mi-a părut bine să te cunosc. - Și mie.
Călătoria mi s-a părut mai scurtă decât de obicei.
- Ar trebui să coborâm. - Da, ai dreptate. Așa ar trebui.
Da, ar trebui.
E ca o evacuare înainte de o lovitură de stat.
Mă simt ca într-un film alb-negru de război. Ce naiba?
Mă duc pe-acolo.
- Pa! - La revedere!
Stai!
- 0858395... - Nu.
Hai să ne întâlnim aici pe 28.
Primul tren spre facultate, după ce se ridică restricțiile astea.
Fix aici.
Pe 28.
Peste două săptămâni.
O să fiu aici.
- Ești uimitoare. - Mă bucur că ai luat trenul ăsta.
- Ești sigur că nu vrei numărul meu? - Sunt sigur.
O să vii.
- Ești destul de încrezător, nu-i așa? - În mod normal, nu.
Nu vreau să-ți scriu mesaje timp de două săptămâni ca un adolescent.
E frustrant.
- Așa se făcea odată. - Ca în Evul Mediu.
Dacă așa e destinul, ne vedem aici.
Primul tren spre Galway, pe 28.
- Două săptămâni trec repede. - O să zboare.
Chiar îmi doresc să te sărut acum.
- Probabil că n-ar trebui. - Știu.
Mulțumesc frumos. Ticălosule.
Bună, mamă.
- Bună, iubito! - Bună.
Ai transpirat.
Șoferul de Uber n-a vrut să mă ajute cu bagajele, așa că...
N-a fost foarte über atunci, nu-i așa? Ai înțeles? Über?
- M-am prins, e proastă gluma. Ce faci? - Fantastic!
- Stau în cocon. - Ce?
Nu trebuie să-i văd pe vecinii pe care-i urăsc. E minunat.
Ai adus vin?
Da, desigur.
Declan! Văd că mă așteptai.
Credeam că ajungi mâine.
E o replică pe care orice musafir e încântat s-o audă.
- Îmi place lookul tău. - Ce-are?
Arăți de parcă ar trebui să plonjezi de pe o plajă victoriană
sau să fii aruncat dintr-un tun.
- Cât timp ai zis că stai? - Sunt în permisie două săptămâni.
Acum ești în armată?
Să mergem într-o sală de dans și să găsim niște târfe.
Măcar ești îmbrăcat corespunzător.
Bine. Intră.
Oricum voiam să fac curat în camera liberă. Ce mai faci, frate?
Ce înseamnă că stai în cocon, mai exact?
E lockdown total.
N-ai voie să mergi la magazine. E ca-n timpul Blitz-ului.
Asta doar dacă lucrurile devin grave.
Încă nu l-au implementat, nu?
Nu, dar o s-o facă. Așa se zvonește.
Acum...
Povestește-mi despre băiatul din tren în timp ce-mi fac o țigară.
Ori s-a micșorat, ori am crescut eu față de ultima dată.
- Pare mai mică din cauza lucrurilor mele. - Ce-s porcăriile astea?
Niște vechituri găsite prin tomberoane.
Chestii pe care societatea capitalistă le consideră inutile.
Deci ești ca un Womble.
Sunt numai chestii bune, amice.
În fine, e și vreun pat pe-aici, nu?
O să curăț tot într-o clipită.
Dar trebuie să-ți cumpăr cearșafuri noi. Hai, vreau să iau micul dejun.
Iar eu, prânzul.
Sună grozav. I-ai făcut o poză?
Nu. De ce să fac asta?
Am creat o legătură, era ceva adevărat. De ce să-i fac poză?
Ca s-o văd eu.
- Are cont de Facebook? - Nu știu.
- De Instagram? - Nu știu.
- Poți să afli? - Nu-i știu numele de familie.
De ce nu-i trimiți un mesaj?
N-am numărul ei de telefon, nici e-mailul sau adresa.
- Deci cum o s-o contactezi? - N-o s-o fac.
Am stabilit să ne întâlnim în trenul spre Galway, pe 28, peste două săptămâni.
Cât de romantic!
- Nu-i așa? - Ca-n Străini în tren.
Fără crimele duble, deci mai degrabă ca-n Înainte de apus.
Zic și eu...
Îmi place al naibii de tare.
- N-o să vină. - De unde știi?
Ai cunoscut-o în tren, timp de două ore.
Normal că o să vină. A fost o legătură profundă.
N-o să vină, crede-mă. E femeie.
În fiecare zi, o să uite încă puțin de tine
și, între timp, tu o să faci opusul.
De-asta Dumnezeu a inventat numerele de telefon.
Să-i amintească de tine, iar și iar.
E standard. Trebuia să închei afacerea.
Niciodată n-ai știut să închei afacerile, Michael.
Asta a fost mereu diferența dintre noi doi.
Lucrează în publicitate, dar îi zice „tehnologie”.
Ești sigură de el?
Știu că, teoretic, îl urăsc, dar nu contează.
Grozav.
Se insistă mult pe compatibilitate în ziua de azi
și pe ceea ce trebuie să avem în comun.
Dar cum rămâne cu beneficiile incompatibilității?
Dacă n-ai numărul ei, cum o să-i trimiți mesaje sexuale?
Nu vreau să fac asta. E o femeie modernă.
Nu pentru asta există telefoanele?
Da, pentru asta le-au inventat, ca să trimiți mesaje sexuale.
A fost o legătură complexă. Nu ne-am cuplat ca niște adolescenți în tren.
E uimitoare.
Eu hotărăsc asta. Ce studiază?
- E medievalistă. - Bine.
Gen Urzeala tronurilor și de-astea?
Tare! Începe să-mi placă fata asta.
Ești la facultate de aproape doi ani și n-ai cunoscut pe nimeni.
Eu mă culcasem cu toți profesorii în primele două luni.
Ce?
Glumesc.
- Mai degrabă într-un semestru. - Doamne!
Bine. O să-mi aranjez camera.
Am făcut-o eu deja.
- Cearșafuri curate. - Mersi.
- Am deschis și fereastra. - Mulțumesc.
Mă întreb dacă o să mi se pară totul mic,
fiindcă n-am mai fost de mult acolo.
- Te simți confortabil? - E perfect. Mersi, amice.
Mă bucur că ești aici, amigo.
- Noapte bună. - Noapte bună, amice.
- Ce dracu'? - Ies în oraș.
- E ora 23.00. - Da.
Nu putem să îmbătrânim toți înainte de vreme și să fim aranjați ca tine.
Trebuie să găsesc o femeie înainte de lockdown.
- Unde? - În orașul plin de femei.
Nu sunt așa aranjat,
de-asta stau aici singur, fără să spun „noapte bună” cuiva.
Dar am lângă mine o tubă și o pălărie melon.
Da, chiar suntem îngrijorați.
Cum de n-ai găsit pe nimeni în firma aia?
Femeile nu ocupă jumătate din locurile de muncă?
- Ai de unde alege. - Nu s-a legat nimic.
În plus, e Galway, unde toată lumea e beată mereu.
Cineva trebuia să te sărute măcar, după doi ani.
- Am sărutat multe fete. - Atunci, care-i problema?
Nimeni nu m-a dat pe spate.
Eu asta urmează să fac.
Apuc o fată pe stradă și o sărut îndelung.
Te porți de parcă o să dureze luni de zile.
În două săptămâni, totul o să revină la normal.
Ce prezicător ești, omule!
- Noapte bună. - Noapte bună.
Idiot ce ești!
SALUT, MĂ GÂNDESC LA TINE. NOAPTE BUNĂ!
NU UITA SĂ SCOȚI GUNOIUL! MAMA
Bună, străinule din tren.
Nu ți-am cerut numărul, așa că nu pot să-ți scriu.
Dar, dacă aș putea, ți-aș zice:
„Mă gândesc la tine. Noapte bună.”
Doamne, ratată mai ești!
A naibii cameră în miniatură de când eram mică!
Bine. Hai s-o facem. La treabă!
RĂZBOI ȘI PACE I
Îmi place la nebunie asta.
Ridică-te! Du bărbia deasupra! Haide!
A fost grozav. Ce urmează?
Mai sunt două.
Pe bune?
E ca un citat din Seamus Heaney. Ce-a spus?
„Prin iarnă...”
„Dacă trecem de iarnă...”
„Dacă petrecem vara acum, putem petrece iarna...”
SÂMBĂTĂ, 28 MARTIE 2020
... în speranța de a acoperi toate aspectele climatului irlandez,
următoarele restricții impuse acum două săptămâni
la recomandarea experților, se prelungesc cu încă trei săptămâni.
Rămâne în vigoare lockdownul cu raza de deplasare de doi kilometri.
- Bună dimineața. - Cum de ești așa dichisit?
Am o întâlnire. E ziua cea mare!
Da, fata din tren!
Stai așa, acum nu e limita de doi kilometri față de casă?
- Știu. Dar... - Cât de departe e Heuston?
Cam... șase?
- Păi... - Știu sigur că o să vină.
A fost atât de potrivit!
Știu că și ea simte la fel. E ca telepatia.
Împrumută-mi mașina.
Nu. Nu poți încălca limita de doi kilometri, omule.
O să mai dai tu peste ea. Irlanda e mică.
Nu mă pot baza pe asta.
Niciodată n-am mai fost așa de sigur pe cineva.
Dar nu poți ieși din lockdown, n-ai nicio scuză.
Înțeleg, dar e o situație specială. Dacă n-o mai văd niciodată?
Specială? În ce sens specială?
Parcă ar fi doar situația ta.
Oricum, n-o să vină.
- De unde știi? - Bineînțeles că o să apară.
Nu încalc restricțiile, mamă, e greșit.
E vina mea că nu i-am luat numărul.
Nu ți-ai dat seama că era nevoie. E complet romantic, e minunat.
Te-ai bazat pe conexiunea dintre voi. E poezie pură.
Poezie de căcat.
E uimitor că voi, liberalii cu tehnologia, sunteți mereu cei care încalcă regulile.
La început sunt nonconformiști și mișto, dar apoi îi apucă:
„Dar nu vrem să plătim impozite.
„Nu vrem să le acordăm drepturi angajaților noștri,
„fiindcă suntem un biet startup deschis deasupra unei pizzerii
„și regulile nu ni se aplică, averea noastră e cât o țară mijlocie.”
Mersi pentru asasinarea personajului.
Nu sunt antreprenor, sunt un geniu al calculatoarelor.
Nu-mi vine să cred că tocmai tu ești așa legat de reguli.
- Unde-s fulgii de porumb? - În dulap, dreapta sus.
- N-ai urmat niciodată regulile. - Nu e doar o regulă, e bun-simț.
Este vorba despre a-ți păsa de vecinul tău,
nu doar de tine, ca protagonistul falsei povești în care vrei să apari.
- Asta e viața reală, Michael. - Exact. E viața mea.
Ești, la propriu, la un pas distanță de:
„E o țară liberă și pot să fac ce vreau.”
Dar este! E viața mea! Am doar una!
Ba nu. E viața noastră. Și suntem în asta împreună.
Și, pentru prima dată, lumea chiar ar putea să se unească.
Dar te interesează mai tare o fată întâlnită într-un tren, juma de oră.
Sunt milioane ca ea. Sunt doar fete.
Nu și fata asta. Dacă ai cunoaște-o, ai înțelege ce spun.
Tu, dintre toți oamenii, mi-ai da binecuvântarea.
Poate nici nu era așa special, știi?
Avea o barbă cam enervantă și este într-un domeniu pe care-l urăsc.
Părea minunat!
Mulți oameni sunt minunați.
Dacă el se duce, și tu nu? N-o să știi niciodată.
N-o să se ducă, mamă.
E un tip foarte responsabil
și n-o să nesocotească regulile pentru cineva ca mine.
Trebuie să aflu cum se termină asta!
Am făcut pariuri cu toții vecinii dacă vine sau nu.
- Poftim? - Toată strada stă ca pe ace.
Nu e vorba despre tine! Ci despre lumea care se unește.
Ai văzut clipul cu Gal Gadot. La naiba, cu toții l-am văzut și am plâns.
Ascult-o pe Gal Gadot și pe prietenii ei vedete.
Toate astea o să treacă, o să revină la normal și o să fiu iar singur.
Să fiu al naibii dacă o să ratez singura șansă de a avea ceva adevărat
din cauza unor reguli temporare.
Femeia asta era incredibilă!
M-am gândit încontinuu la fiecare lucru pe care l-a spus!
Dacă ea se duce, și eu nu, n-o să mă iert niciodată.
O să mă bântuie.
O să fiu ca o fantomă distrusă dintr-un roman de Dickens,
bântuind gara.
N-o să te opresc fizic, omule. Dar nu-mi cere aprobarea.
Faci ce vrei. Oricum n-o să apară.
Vrei să punem pariu?
Nu.
Vorbim despre viața mea reală,
nu despre o telenovelă sau o cursă de cai!
Știu. Și chiar sper să-ți găsești fericirea.
- Chiar așa? - Desigur! Ești fetița mea.
Dar am pus la bătaie mulți bani.
Dacă n-o să fie acolo,
o să-ți plătesc chiria tot anul viitor.
Doamne!
Te-ai înjosi atât?
- Tu cu ce te alegi? - Vreau doar să-mi împrumuți bicicleta.
Dar repede, fiindcă trebuie să fiu acolo în zece minute.
Tot anul?
Promit. Dar numai dacă nu e acolo.
Deci, dacă nu-mi dai bicicleta, n-o să afli niciodată.
- Du-te-n mă-ta, ce manipulator ești! - Știu. Lucrez în publicitate.
La naiba!
Ce porcărie!
- Bună ziua! - Bună ziua.
- Sunteți bine? - Grozav, da.
Fac doar puțin sport.
Minunat.
Bună ziua.
De unde ești?
Locuiesc în Galway. Dar stau la fratele meu, în Dublin.
Nu-l cunosc personal. Unde locuiești?
Bine, m-ați prins. Am depășit limita de doi kilometri.
O să fiu sincer. Locuiesc în Inchicore.
- Bine, înapoi! - Serios?
Foarte serios.
Pot să vă spun o poveste? S-ar putea să înțelegeți, fiind...
- Fiind ce? - Trebuie neapărat să ajung la gară.
- Nu circulă niciun tren. - Știu.
Nu vreau să prind un tren. Încerc să prind o fată.
Acum două săptămâni, am întâlnit dragostea vieții mele într-un tren.
Studiază Evul Mediu la Universitatea Națională.
Foarte inteligentă. Dar amuzantă și excentrică.
Și am promis să ne întâlnim tot acolo,
crezând că lockdownul durează două săptămâni.
De ce n-o suni?
Nu i-am luat numărul. Și nicio vreo dată de contact.
De ce naiba nu?
Părea că am creat o legătură așa bună, încât o să venim amândoi.
Habar n-aveam cât de grav urma să devină.
Ne-am conectat la un nivel așa profund! E uimitoare.
Și, dacă nu ajung s-o văd acum,
nu știu cum s-o mai întâlnesc vreodată.
Am auzit o mulțime de scuze, dar asta e destul de emoționantă.
Nu-i așa?
Nu! E cea mai mare prostie pe care am auzit-o.
- Oricum, n-o să fie acolo. - De unde știți?
Sunt puncte de control în toată zona.
Niciun polițist din Irlanda n-ar crede porcăria asta.
- Du-te acasă! - Suntem în asta împreună?
Ce crezi că este? Vreun film pe Netflix? Acasă!
Imaginează-ți toți oamenii
Trăind în...
- Du-te dracului acasă! - Bine, da, în regulă.
- Bine, am înțeles. - Măi să fie!
Deci, gata? Ăsta e sfârșitul?
Da.
Așa se pare.
Cum era?
Cowslip...
Strada Cowslip?
Oxman...
Oxmantown.
Cea cu strada Oxmantown.
Strada Oxmantown.
Îi știu strada.
Ai grijă de mașină. E vintage.
O să am.
Anunță-mă cum te descurci. Dacă vrei provizii, vin cu bicicleta.
Mersi, frate. Cred că mă descurc.
Ești nebun de legat.
STRADA OXMANTOWN
Subtitrarea: Iulia Rolle
redactor Robert Ciubotaru descurc.