MODERN KÄRLEK
Sista utrop
för 10.00-tåget från Ceannt Station till Dublin.
GALWAY, IRLAND. 13 MARS 2020
Se på alla nollor, allihop tittar på en enhet,
fastlimmade vid en skärm, och ger bort sina data gratis.
Inte en enda bok. Det är sorgligt vad vi har blivit.
Mamma. Vi lämnar Galway nu. Hämtar du mig om två timmar?
Jag har halva min lägenhet med, ska jag ta taxi?
Kom och hämta mig.
Är du inte glad över att ha mig hemma ett par dagar?
Mamma? Mamma...
-Hur är det? -Vi har en pratglad.
-Snälla, sitt inte här. -Hej, hur är det?
Tack.
Herregud. John Candy i Raka spåret till Chicago,
snälla, fortsätt gå.
Gå bara. Tack.
Nej, irländska Greta Thunberg. Nej, tack.
Fortsätt gå, kompis.
Han har definitivt mammas huvud i väskan.
Är du allergisk mot Tittles and Coco?
Det är okej.
Nä.
Vill du ha en?
Främlingar på tåg (till Dublin)
Det är ledigt här.
Visst. Gå till Angelina Jolie-typen,
istället för bokmalen, den intressanta individen som har nåt att säga.
För du är kanske för rädd för att höra det. Uppfattat.
Lystring, tack. Vi närmar oss Athenry Station.
Athenry.
Avstigning för passagerare till Athenry.
Tack.
Tillbaka i spelet! Hej då, Jolie!
Hallå? Det här är Paula.
Hej, tack för att du ringde upp mig.
Ja, jag väntar på två paket,
men skicka till min Dublin-adress.
Båda är mitt konto. Jag klickade i fel.
Ja. Den på Oxmantown Road. Tack så mycket.
Nån som vill ha te eller kaffe? Te eller kaffe?
-Ja, jag... -Kaffe... Te...
Ingen? Härligt. Inget kaffe, inget te.
-Det här är galet, eller hur? -Absolut.
-De stänger kollektivtrafiken. -Jag hörde precis det.
Jag är säker på att det snart blir som vanligt igen.
-Kommer du från NUI? -Hur gissade du det?
Den stora traven med akademiska böcker avslöjade dig.
Visst. Korrekt.
Colleget stängde igår, så...
Du då?
Jag jobbar med tech nära Galway. De permitterade alla i två veckor.
-Jösses. Vart ska du? -Min brors lägenhet i Dublin.
Alla rumskompisar flyttade hem, så jag ville inte vara ensam i Galway.
Inte jag heller. Vad är en partystad utan folk?
Visst. Fast min bror är en plåga.
Jag vet inte vilket som är bäst. Han är sällskap.
Bjud in honom till din mamma.
Håll tyst. Du träffade honom för två minuter sen.
Ja, men det går så bra. Gud, vad du är ensam.
-Så... -Var ska du bo?
-Förlåt. -Förlåt. Säg du.
Vad betyder "tech" egentligen?
Jag hör det ofta, men jag bara nickar.
Företaget är inriktat på reklam för företag.
-Så du jobbar med reklam... -Jag jobbar inom tech.
Jag hanterar sex eller sju företags konton och hjälper dem hitta målkonsumenter,
så att de inte slösar bort sin tid på de som inte köper deras produkter.
Vi kör algoritmer som spårar konsumenternas preferenser,
och försöker förutse och modellera deras handlingar. Du då?
Jag är medeltidshistoriker.
Okej.
De gjorde inte mycket sånt då.
Deras processorer var för långsamma.
Förlåt, jag får nackspärr av att sitta så här.
-Är det okej om jag... -Visst, varsågod.
Det var bättre. Vad var det du sa?
Jag minns inte.
-Får jag ställa en rolig fråga? -Visst.
När du kom ombord, hur kommer det sig att du satt med henne
när du kunde välja plats?
Jag föredrar att sitta i åkriktningen.
-Det gör du inte nu. -Men jag sitter mittemot dig.
Så min neuros får stå tillbaka. Det är bara en egenhet.
Det dominerar inte mitt liv.
-Vill du byta plats? -Ja.
Var bor du tills colleget öppnar igen?
-Hos mamma. -Du säger det med lite ångest.
Jag älskade att vara hemifrån de senaste åren,
så tanken på att vara tillbaka i ett par veckor...
Jag älskar henne, men man måste fysiskt be henne att sluta prata.
-Plus att hon inte har tv. -Verkligen?
-Inget wifi. -Du kommer att ta livet av dig!
Japp. Hon bara målar, skriver dikter,
lyssnar på radion och sköter sina krukväxter.
-Hon låter underbar. -Det är hon.
-Plus att hon röker gräs. -Vad?
-Ja. -Hon låter lite som min bror.
Utom all målning, poesi, eller kreativitet.
Lite som en pundare?
Han är som Snoop Dogg
och Seth Rogen i alla hans filmer,
inrullade i en stor joint.
Jag vill träffa honom.
Du gillar nog inte honom. Din mamma kanske gör det.
Hur länge tror du att det här kommer att pågå?
Skolan startar igen den 28:e. Några veckor?
Läser du mycket?
-Japp. -Berätta om medeltidshistoria.
-I en mening? -Visst.
-Du jobbar med reklam. -Nej, jag jobbar med tech.
Jag kan inte ens börja förklara vad medeltidshistoria är på en tågresa.
-Det är okej. -Det går inte att beskriva.
-Jag fattar. -Du gillar väl saker som passar bra?
Jag antar det. Stort Tetris-fan.
Jag gillar saker som inte kan förklaras.
-Som bara fortsätter. Som en lök. -Men löken tar slut.
Som en riktigt stor lök, då.
En som tar hela mitt liv för att bara skriva prologen.
Jag gillar inte att komma till slutet.
Jag är tvärtom.
Visa mig hur det fungerar och jag är klar.
Det är allt jag behöver. Jag är inte akademisk.
Jag somnar om det är djupare än Malcolm Gladwell.
Men jag är glad att du satt dig här.
Verkligen?
-Du är mycket bättre än seriemördaren. -Vem?
Nej, Paula. Jag är seriemördaren.
-Vad? -Det är jag.
Det är en skräckfilm. Inte romantik.
Du borde ha suttit bredvid nån annan.
-Du är alldeles för bra på det där. -Förlåt.
Hur visste du vad jag heter?
Du nämnde det i telefon.
Jag visste inte att du var uppmärksam.
Och vem sa nåt om romantik?
Förlåt, stör det här dig?
-Nej. -Varsågod.
Ni ser så glada ut, på tåget
Främlingar för två minuter sen
Nu skrattar ni och delar ett skämt
Det finns inget om varandra Som de inte vet
De är så snygga
Och de är båda unga också
Det ser ut som om vi har
En gullig dejt, omöjligt söt
Är ni inte redo för det?
Önskar du inte att du var dem?
En gullig dejt, som är äckligt söt
Hoppas ingenting kommer i deras väg De är bara främlingar på ett tåg
Livet gör dem ensamma
De är bara främlingar på ett tåg
-Det var konstigt. -Verkligen konstigt.
-Då var vi framme -Slutet på rälsen.
-Vilken väg ska du? -Norrut. Du?
Söderut.
-Det var trevligt att träffa dig. -Dig också.
Du gjorde resan mycket kortare än vanligt.
-Vi borde gå av nu. -Ja, du har rätt.
Ja, det borde ni.
Det är som en evakuering före en kupp.
Det känns som om jag är i en svartvit krigsfilm. Vad tusan?
Jag ska ditåt.
-Hej då. -Vi ses.
Vänta!
-0858395... -Nej.
Möt mig här den 28:e.
Första tåget tillbaka till college när det här är över.
Precis här.
Den 28:e.
Om två veckor.
Jag kommer.
-Du är otrolig. -Jag är så glad att du tog det här tåget.
-Säkert att du inte vill ha mitt nummer? -Jag är säker.
Du kommer.
-Ganska självsäker. -Inte i normala fall.
Jag vill inte messa dig i två veckor som en tonåring.
Det är frustrerande.
-Det här är gammaldags. -Som nåt från medeltiden.
Om det är meningen, ses vi här.
Det första Galway-tåget, 28:e.
-Två veckor är inte så länge. -De flyger förbi.
Jag vill verkligen kyssa dig nu.
-Det borde vi nog inte. -Jag vet.
Tack så mycket. Idiot.
Hej, mamma.
-Hej, raring. -Hej.
Du svettas.
Uber-chauffören ville inte hjälpa mig med väskorna, så...
Han var inte särskilt über då, eller hur? Fattar du? Über?
-Jag fattar. Töntigt. Hur är det? -Fantastisk!
-Jag är i en puppa. -Vadå?
Jag behöver inte se grannarna jag hatar. Det är underbart.
Tog du med vin?
Ja, naturligtvis.
Declan! Jag ser att du väntade mig.
Jag trodde det var i morgon.
En mening varje gäst älskar att höra.
-Jag gillar utseendet. -Vad är det för fel på det?
Du ser ut som du antingen borde dyka från en strand
eller bli skjuten ur en kanon.
-Hur länge stannar du? -Jag är permitterad i två veckor.
Är du i armén nu?
Vi går till en varieté och hittar några horor.
Du är i alla fall klädd för det.
Okej. Kom in.
Jag tänkte ge extrarummet en uppstädning ändå. Hur mår du, brorsan?
Vad menar du med att vara i en puppa?
Det är total nedstängning.
Man får inte gå till butiken. Det är som under Blitzen.
Det är bara om det blir riktigt allvarligt.
De har väl inte implementerat det än?
Nej, men de kommer att göra det sägs det.
Nu...
...berätta allt om pojken på tåget medan jag rullar en joint.
Antingen har det krympt, eller så har jag vuxit.
-Det ser mindre ut med grejerna. -Vad är det här?
Krimskrams jag hittar i soptunnor.
Saker det här kapitalistiska samhället bedömer värdelösa.
Så du är som en womble.
Det är bra grejer.
Hur som helst, det finns en säng här nånstans, va?
Jag fixar det i en handvändning.
Men jag måste skaffa dig nya lakan. Kom igen. Jag behöver frukost.
Och jag lunch.
Hon låter jättebra. Tog du en bild?
Nej. Och varför skulle jag göra det?
Vi fick kontakt. Det var på riktigt. Varför skulle jag ta en bild?
Så att jag får se henne.
-Är hon på Facebook? -Jag vet inte.
-Instagram? -Jag vet inte.
-Kan du hitta det? -Jag vet inte hennes efternamn.
Messa henne?
Jag har inte hennes nummer, eller e-post eller adress.
-Hur ska du kontakta henne? -Det ska jag inte.
Vi arrangerade att träffas på Galway-tåget den 28:e, om två veckor.
Det är så jäkla romantiskt.
-Eller hur? -Främlingar på tåg.
Fast kanske utan dubbelmorden, så mer som Bara en dag.
Jag tänker bara.
Jag älskar det här.
-Hon kommer inte att dyka upp. -Hur vet du det?
För att ni bara sågs i två timmar.
Så klart hon gör. Det var en djup kontakt.
Hon kommer inte, tro mig. Hon är en kvinna.
Hon vaknar och glömmer dig lite mer varje dag,
och du gör motsatsen.
Det var därför Gud uppfann telefonnummer.
För att påminna henne om dig, om och om igen.
Det är militärt. Du behövde avsluta affären.
Du har aldrig kunnat avsluta, Michael.
Och det har alltid varit skillnaden mellan mig och dig.
Han jobbar med reklam, men kallar det tech.
Är du säker på honom?
Jag vet att jag avskyr hans typ, men det spelar ingen roll.
Bra.
Det finns en press om att man ska passa ihop
och allt vi borde ha gemensamt.
Men fördelarna med oförenlighet, då?
Hur ska du kunna sexta utan hennes telefonnummer?
Jag vill inte sexta. Hon är en modern kvinna.
Är inte det poängen med en telefon?
Det är hela anledningen till att de uppfanns, sexting.
Det här var en komplicerad kontakt. Inte nån tonårsdejt på tåget.
Hon är fantastisk.
Det får jag bedöma. Vad studerar hon?
-Hon är medeltidshistoriker. -Okej.
Game of Thrones och sånt?
Jag börjar gilla den här tjejen.
Du har varit två år på college och du har inte träffat nån.
Jag hade legat med hela fakulteten inom två månader.
Vad?
Jag skojar.
-Det var snarare en termin. -Herregud.
Jaha. Jag ska fixa mitt rum.
Redan gjort.
-Fräscha lakan. -Tack.
-Jag öppnade ett fönster. -Tack.
Jag undrar om det kommer att kännas litet nu,
eftersom jag inte varit där på så länge.
-Är du bekväm? -Perfekt. Tack.
Jag är glad att ha dig, amigo.
-Natti. -God natt.
-Vad sjutton? -Jag går ut.
-Klockan är elva. -Ja.
Vi kan inte alla vara för tidigt medelålders som du.
Jag ska få en kvinna innan nedstängningen.
-Var? -I staden full av kvinnor.
Jag är inte så städad,
eftersom jag är ensam utan nån att säga godnatt till,
bredvid en tuba och bowlingskepsen i hörnet.
Ja, vi oroar oss för det.
Varför har du inte hittat nån i företaget?
Har inte kvinnor hälften av jobben nu?
-Det är mycket att välja på. -Det har bara inte klickat.
Det är Galway, alla är fulla hela tiden.
Nån borde åtminstone ha kysst dig efter två år.
-Jag har kysst massor av tjejer. -Vad är problemet då?
Men ingen har fått det att klicka.
Det är vad jag ska göra.
Ta en tjej på gatan och ge henne en lång kyss.
Du tror att det blir månader.
Det är normalt om ett par veckor.
Vilken spåman du är.
-Godnatt. -Godnatt.
Jävla idiot.
JAG TÄNKER PÅ DIG, GOD NATT, XX M
GLÖM INTE ATT STÄLLA UT SOPTUNNORNA! MAMMA X
Hej, min främling på ett tåg.
Fick inte ditt nummer så jag kan inte ringa,
men om jag kunde, skulle jag säga:
"Tänker på dig. God natt."
Du är en sån nolla.
Jävla miniatyrflickrum!
Okej. Nu gör vi det här. Bara en promenad.
KRIG OCH FRED I
Jag älskar det här.
Upp! Få hakan över! Kom igen!
Det var jättebra. Nu då?
Det finns två till.
Verkligen?
Det är som Seamus Heaney-citatet. Vad sa han?
"Övervintra genom..."
"Om vi övervintrar genom..."
"Om vi har sommar nu, kan vi övervintra..."
LÖRDAG 28 MARS 2020
...i hopp om att täcka alla aspekter av klimatet
efter restriktionerna för två veckor sen,
rekommenderar expertgruppen att förlänga den med tre veckor,
och den nuvarande två km-gränsen ska förbli i kraft.
-God morgon. -Varför är du så uppiffad?
Jag har ett möte. Det är den stora dagen.
Just det, tågtjejen.
Men vänta, är inte gränsen två kilometer hemifrån?
-Jag vet... -Hur långt är det till Heuston?
Typ, sex?
-Då så. -Jag bara vet att hon kommer.
Det här var så rätt.
Jag vet att hon känner likadant. Det är som telepati.
Låt mig låna din bil.
Nej. Du får inte korsa två km-gränsen.
Du stöter på henne. Det är Irland. Det är litet.
Jag kan inte lita på det.
Jag har aldrig varit så säker i hela mitt liv.
Men du kan inte bryta mot nedstängningen.
Det här är en speciell situation. Tänk om jag aldrig ser henne igen?
Speciell hur?
Det verkar som om det bara är din situation.
Hon kommer inte att vara där.
-Hur vet du det? -Så klart att han kommer.
Jag bryter inte mot restriktionerna.
Det var mitt fel med numret.
Du trodde inte att du skulle behöva det. Det är så romantiskt.
Du förlitade dig på er kontakt. Det är ren poesi.
Skitpoesi.
Otroligt hur ni techliberaler alltid är de som bryter mot reglerna.
De börjar störande och coola, och sen är det:
"Men vi vill inte betala skatt.
"Vi vill inte ge arbetstagarna rättigheter,
"för vi är en startup som startade ovanpå en pizzeria,
"och reglerna gäller inte när vi är lika rika som ett medelstort land."
Tack för karaktärsmordet.
Jag är ingen startupkille. Jag är ett datageni.
Otroligt att det är du som är bunden av regler.
-Var är majsflingorna? -Överst till höger.
-Du har aldrig följt reglerna. -Det är sunt förnuft.
Det handlar om att hjälpa din granne,
inte bara dig själv som i en falsk historia du vill vara med i.
-Det här är på riktigt, Michael. -Exakt. Det är mitt liv.
Du är bokstavligen ett steg bort från:
"Det är ett fritt land och jag gör vad jag vill."
Men det är det! Det är mitt liv! Jag får bara ett!
Nej, det är vårt liv! Och vi är i det här tillsammans.
Och för första gången, kanske världen kan förenas.
Du är intresserad av vad som hände med en tjej du träffade på ett tåg.
Det finns miljoner. De är bara tjejer.
Om du träffade henne, skulle du veta vad jag menar.
Du, av alla människor, skulle ge mig din välsignelse.
Han kanske inte ens var så speciell.
Hans skägg var irriterande och han arbetar i ett företag jag avskyr.
Han lät underbar!
Massor av människor är underbara.
Tänk om han dyker upp och du inte gör det?
Han kommer inte, mamma.
Han är en ansvarsfull kille.
och han struntar inte i reglerna för nån som mig.
Jag måste få veta hur det här går!
Alla grannar har satsat för eller emot att han dyker upp.
-Vad? -Hela gatan är på sträckbänken.
Det här handlar inte om dig! Det handlar om att världen samlas.
Du såg Gal Gadot-filmen. Vi såg den allihop och grät.
Lyssna på Gal Gadot och hennes kändiskompisar.
Det går över och blir normalt igen och då blir jag ensam.
Jäklar om jag ska missa den här chansen till nåt äkta,
på grund av några tillfälliga regler.
Den här kvinnan var otrolig!
Jag tänker på allt hon sa hela tiden!
Om hon dyker upp, och inte jag, kommer jag aldrig att förlåta mig själv.
Det kommer att hemsöka mig.
Jag blir som ett spöke i en Dickens-roman
som hemsöker järnvägsstationen.
Jag tänker inte stoppa dig fysiskt. Men be inte om min välsignelse.
Du gör som du vill. Hur som helst, hon kommer inte att dyka upp.
Ska vi slå vad?
Nej.
Det är mitt liv som vi pratar om,
inte nån såpopera eller hästkapplöpning!
Jag vet. Och jag hoppas verkligen att du finner lycka.
-Gör du? -Självklart. Du är min lilla flicka.
Men jag har satsat mycket pengar på det här.
Om hon inte är där,
betalar jag din hyra för nästa år.
Herregud.
Sjunker du så lågt?
-Vad tjänar du på det? -Bara att få låna din cykel.
Men snabbt, för jag måste vara där om tio minuter.
Hela året?
Jag lovar. Men bara om hon inte är där.
Så om du inte ger mig din cykel, får du aldrig reda på det.
-Fan ta dig, du är en sån manipulator. -Jag vet. Jag jobbar med reklam.
Skit!
Skit också.
-Hej! -Hej.
-Mår du bra? -Bra, ja!
Jag motionerar bara lite.
Härligt.
Hej.
Var kommer du ifrån, tack?
Jag bor i Galway. Men jag är hos min bror i Dublin.
Jag känner honom inte personligen. Var bor du?
Okej, du fick mig. Jag är utanför gränsen.
Jag ska vara ärlig. Jag bor i Inchicore.
-Okej. Åk tillbaka! -Verkligen?
Absolut.
Får jag berätta en historia? Du kanske fattar det som är en...
-Är en vadå? -Jag måste till tågstationen.
-Det går inga tåg. -Jag vet.
Jag försöker inte hinna med ett tåg utan till en träff.
För två veckor sen mötte jag mitt livs kärlek på ett tåg.
Hon studerar medeltidshistoria på NUI.
Riktigt smart. Men också rolig och kvick.
Och vi lovade att träffas här,
i tron att nedstängningen skulle försvinna.
Ring henne.
Jag fick inte hennes nummer. Eller hennes kontaktuppgifter.
Varför inte?
För det verkade som om vi fått så bra kontakt att vi skulle mötas igen.
Vi hade ingen aning om hur allvarligt det här skulle bli.
Men vi fick en så djup kontakt. Hon är fantastisk.
Och om jag inte får träffa henne nu,
förstår jag inte hur jag ska kunna se henne igen.
Jag har hört många ursäkter, men den är ganska rörande.
Eller hur?
Nej! Det var det dummaste jag någonsin har hört.
-Hon kommer inte att vara där. -Hur vet du det?
Det finns vägspärrar i det här området.
Ingen vakt i Irland skulle tro på den skiten.
-Gå hem nu! -Är vi alla i det här tillsammans?
Vad tror du att det här är? Nån film på Netflix? Hem!
-Hem för helvete! -Okej, ja.
-Okej. Fattar. -Herrejävlar.
Är det allt? Är det slutet?
Ja.
Jag antar det.
Vad var det?
Cowslip...
Cowslip Lane?
Ox... Oxman...
Oxmantown.
På Oxmantown Road.
Oxmantown Road.
Jag har hennes gata.
Försiktig med bilen. Den är vintage.
Det ska jag.
Låt mig veta hur du klarar dig. Om du behöver proviant, kommer jag.
Tack, brorsan. Jag tror att jag är klar.
Du är galen.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson klar.