Chystám se na další pokus.
VIDĚLI JSTE
Ne!
Tráví tě.
-Jak je to zlé? -Katastrofální.
Vezmeme tě do severní věže.
Musel při útěku vypadnout ven.
K čemu tělo? Přece tu závěť máš.
-Jistěže ji mám. -Jsem v ní já.
Najděte lady Janu Greyovou a jejího nadranýho chotě. A zabijte je.
Znáš trest za manželství mezi Verity a Ediany?
Když promluvím, jsme mrtví.
Pěkně pomalu.
Budeš náramný královský strážce, Hodgkinsi.
Takhle, pane Phillipsi?
Chci rozvod.
Musím se ti s něčím svěřit. Eduard již zemřel.
Tím pádem budeš královnou.
Je to tak.
Přemohli jsme kingslandskou stráž.
Proč by nás chtěli zabít?
Lorde Seymoure, královu závěť.
To já mám závěť krále Eduarda.
Jeho Veličenstvo vás jmenovalo následnicí trůnu.
Ať žije královna Jana!
Představuji vám novou anglickou panovnici
královnu Janu Greyovou.
A jejího chotě Guildforda Dudleyho.
Splnil se neochotně oddanému páru sen,
nebo je to pro ně učiněná noční můra?
Jistě všechno dobře dopadne.
MÁ LADY JANA
Vaše Veličenstvo.
Musím ti taky říkat Vaše Veličenstvo?
Ne, pro tebe jsem Jana. Nic se nezměnilo.
Všechno se změnilo.
Odteď je pro tebe Její královská Výsost.
Královna Anglie.
Vaše královská Výsosti.
Jana je v šoku už celé hodiny.
Ale aby jí tolik úcty prokazovala její matka,
to už je kurva na palici.
Jaks ji mohl nechat korunovat?
Říkals, že tu vůli máš a jsem v ní já.
Neřekl jsem, že je jediná.
Něco s tím udělám.
V tatínkově rouchu jsi úchvatná.
Jsem tátova prvorozená.
Měla jsem přednost před Eduardem.
Teď je na trůnu konečně žena
a je to blbá Jana Greyová!
Už i to jméno je nudný!
Holt ji budu muset zabít sama.
Vážně? Smím vědět jak?
Ne. Zase bys to zpackal!
-Prosím tě, Marie. Přece mě neodřízneš. -Ne.
Budu je špehovat. Každý má tajemství.
Obrátíme království proti nim.
Lásko moje.
Brzy zaujmu právoplatné místo na trůnu s tebou po boku jako králem.
Naše čistokrevné veritské děti budou vládnout po tisíc let.
-Ano. -Ano?
-Dej mi klíč od své zoo. -Cože?
Klíč od zoo! Hned!
Její Veličenstvo je vzhůru.
To jsem...
Jsem v Eduardově posteli?
A jeho rouchu.
Teď patří vám, Veličenstvo.
Asi budu zvracet.
Všichni ven! Ven! Běžte!
Žal člověka nezachvátí všechen najednou.
Přichází ve vlnách
jako ta nejžalostnější kocovina.
Jak mi tohle mohl udělat?
Bez varování, to je celý on.
Proč mě jmenoval?
Když dovolíte,
Jeho Výsost si vás vždy nanejvýš vážila.
Já jeho také.
Kéž bych byl v posledních chvilkách s ním.
Abych mu byl útěchou.
Posel tvrdil, že se vrhl z okna.
Je to pravda?
Říká se, že ho otrava zbavila smyslů.
Lord Dudley ho prý už nějakou dobu trávil.
Žertujete?
Stěží, lord Dudley je ve vězení pro královraždu.
Říkáte, že jste s ním nebyl do konce. Jak to?
Přál si být sám v severní věži.
Eduard se dobrovolně vystavil mrazivému vlhku v severní věži?
Ne, tomu nevěřím.
Ani já ne.
Že by krále opravdu zabil její tchán?
Ohromující pomyšlení.
Jestli ale nebyl vrah on, tak kdo?
Kdo tedy?
Teda kdo?
Guildforde.
Jsi v pořádku?
To víš. Co ty?
To víš.
Takto dávají Angličané najevo, že se užírají svými city.
Omlouvám se za zpoždění. Byl jsem...
Šel jsi za otcem?
Přísahá, že je nevinný.
Myslíš si to taky?
Jednou vyhnal vévodu z Coventry do Irska,
aby mohl ukrást jeho krajkářku.
Je to záludnej hajzl, ale vrah není.
To ti odpřísáhnu.
Někdo ale je.
Zabil Eduarda a pokusil se zabít nás.
Musím zjistit, kdo za tím je. Dlužím mu to.
Zjistíme to.
Už bude svítat.
Kéž bys mohl zůstat.
Zranitelnost?
Nezdolné Jany Greyové?
Citlivost bezohledného Guildforda Dudleyho?
To nesmíme.
Já vím.
Musíme být vážně opatrní, Jano.
Není tu bezpečno.
Vstávat! Dobré ráno!
Tvůj první den na trůnu.
Tak šup! Království čeká.
Dobré ráno, matko. Karle.
Jana se ale má.
Matko, je to vážně tak důležité?
Stačí mi mé staré šaty.
Ne, nestačí. Jednou jsi královna.
Když se nebudeš chovat jako panovnice, lid tě za ni nepřijme.
Král Jindřich nosil tolik šperků, až úplně zářil.
Ty snad nechceš?
Dobře. Ty zelené, prosím.
Čeká nás velkolepá korunovační podívaná.
Bankety, průvody, turnaje.
Objednám nový olej na svaté pomazání a nechám přeleštit žezla,
ne moc, aby neklouzala,
ale budou se blýskat.
Výborně.
To je nádhera.
Jak to, že máš snubní prsten?
Mamka ji přinutila si vzít Leicestera.
Cože?
To nemyslíš vážně!
-To nic, umřel. -To nic, umřel.
Než zahájíš svou předvídatelnou pobouřenou řeč,
uvědom si, že díky mně
jsme bohaté, šťastné a v bezpečí. Tudíž...
Bude to ještě na dlouho? Musím mluvit s královskou radou.
O lordu Dudleym?
Guildford věří, že je nevinný.
Dudleyové si vždy myslí, že jsou jejich otcové nevinní.
Avšak nikdy nejsou a vždy je popraví.
Eduard by si nepřál, aby jeho jménem popravili nevinného.
Musím se chystat.
-Jano, můžu ti dát radu? -Ne!
Odteď se musíš chovat klidně, uvážlivě, a především královsky.
Markéta z Anjou měla takové úsloví: „Žij přítomností.“
Její manžel měl záchvaty šílenství,
takže nevím, jak jí pomohlo, ale nějak ano.
Prostě se chovej jako královna.
Budu.
Kateřino, ta není pro tebe!
Na každý den si přeji mísu zelených jablek,
vždy čerstvých a bez jediné skvrnky.
K snídani chci ten nejlepší španělský klaret
a k obědu ten nejvýtečnější ryzlink.
Tak jsme tu!
Ty dveře se samy neotevřou, no tak.
Ano.
Ano, tohle si dám líbit.
Tak už jděte. Hybaj, hybaj!
Je to tam.
Jana se chce chovat královsky,
ale prosím vás.
Koukejte se na ty paka.
Nevinen, to jsem!
Na kolenou prosím, Vaše Veličenstvo, zoufalý!
Zoufalý je ten slovosled.
Neškareďte se na mě, vy usoplený rypáku.
Je vám odsud vidět až do nosu.
Dudley, měl jste tofanu v kapse.
Vysvětlete to. To je rozkaz!
Copak si vážně myslíte, že bych obětoval
benátský sametový plášť a nechal mu vytahat kapsu
olověnou krabičkou s jedem? To přece...
A jak se tam tedy dostala? No?
Vaše Veličenstvo, prosím vás, zaměřte se na fakta.
Očividně si nejste vědoma jeho úmyslu.
V přímém důsledku královy smrti
nastoupí na trůn Dudleyho potomek.
Ipso facto.
Měl nutné prostředky, motiv
a jakožto královský rádce i příležitost.
Dokonce mám svědka.
Jakého svědka?
Co za svědka?
Svou kuchařku.
Kuchařku!
Viděla lorda Dudleyho jed nastražit.
Lži, lži, lži!
Hlupáku!
Jako mnozí dřívější i pozdější vládci
si i Jana uvědomuje, že převzala problémový úřad...
Karle.
...v rozeštvaném království.
Jinými slovy...
Karle.
...bordel.
Najdi tu kuchařku.
Jsi si zcela jistá, že to bylo den před slavností Všech svatých?
Jářku, to sem. Byla sem ten den dlouho na nohách
a spustila se mi z nosa červená,
tak jsem si to šla dolů zacpat kouskem chleba.
To je skvělá pomoc.
-A tam byl, darebák. -Lord Dudley.
Áno, ten.
Sypal Jeho Veličenstvu do polívky ňákej prášek.
Přines mi z paláce knihu záznamů.
Jak jsi poznala, že je to jed? Viděla jsi ho?
Áno, měl ho v misce.
Jak vypadala?
Byla zlatá, no jo. Lesklá.
Tak zlatá miska, ne krabička.
Tak, tak. Byla... z Východa.
Z Východu? Z Kataje?
Z východního Norwiche.
Tam je touhle dobou hezky.
Dozvěděla se Vaše Výsost vše, co chtěla?
Děkuji ti.
Za málo, Vaše Výsosti.
Ještě jedna věc.
Podle knihy záznamů jsi toho dne vůbec nepracovala.
Ten darebák
a ten prášek...
Lžeš, a ještě k tomu mizerně.
Hned lorda Dudleyho propusťte.
Proč jsi lhala?
Přinutili tě, nebo podplatili?
Odpověz!
Připomínám, že trest za křivé svědectví
je vyjmutí očních bulv.
Lžící.
Přinucena, nebo podplacena?
Tak mluv!
Za ní!
Bestie, bestie! Chyťte ji!
Bože!
Bestie!
Byla to Edianka?
Jo, tak jsem ji napíchl.
Rádo se stalo, Veličenstvo.
Seymoure, nemůžete jen tak zabíjet. Ta žena...
Nikoli žena, ale bestie.
Tak přece jen je Dudley nevinný.
Krále otrávila kuchařka a celé si to vymyslela.
Tleskám.
Můj ty bože, to je puch!
Odporné bestie.
-Tento. -Výsosti.
Nabízím ti svobodu a bohatství
výměnou za drobnou laskavost.
Jestli máš zájem, vlez si do té krabice,
anebo tu zůstaň a čekej, než se lord Seymour vrátí
a připraví svůj další experiment.
Vyber si.
Jen klid, už se pomalu smráká.
Tady jste v bezpečí.
Tyhle nové stáje budou lepší než váš kutloch.
Snažil jsem se, abyste tu měl pohodlí, milorde.
Řekl jste tomu koni „milorde“?
Lorde Seymoure, řekl jsem „Milore.“
Jmenuje se Milor.
Pryč.
Pro pána krále, přece ho nenecháte jen tak navolno.
Uvážu ho.
Doneslo se mi, že ten bastard Dudley propustil zdejší podkoní.
Proč?
Rod Dudleyů zaměstnává vlastní podkoní.
Bylo to na královský příkaz, milorde.
Pro koho je ta postel?
A čí jsou ty šaty?
-Moje, milorde. -To těžko. Tohle je samet.
Musí patřit tvému pánovi.
Tady je jediné možné vysvětlení.
Její Výsost už Guildforda Dudleyho
vykopla ze svého lože.
Je to tak, milorde.
Vyprovodím vás?
Slyšel jsi to o kuchařce?
Vsadím se, že se v paláci skrývají další bestie.
O tom si po cestě rád poslechnu.
Můj meč.
Nechal bych někde hlavu, kdyby mi nedržela na krku.
Koně.
Takové krysy s kopyty.
Musím si nalít.
Petunie!
Petunie! Petunie, kde jsi?
Vzala sis něco, co ti nepatří, sestro.
Prosím, neubližuj jí.
Máš nás se Seymourem za hlupáky?
Eduardova závěť.
To tys ji ukradla.
Eduard měl právo zvolit svého nástupce.
Ty zákeřná mrcho.
Prosím tě, pusť ji.
Záleží ti víc na tom podvraťákovi než na vlastní sestře.
Ne. Marie, prosím. Odpusť mi, je mi to líto.
Vynahradíš mi to.
Ano, slibuji.
Vidíš tu krabici?
Co je uvnitř?
Tím se netrap.
Dnes večer ji položíš vedle královny Jany.
Nedívej se dovnitř
a nikomu ani muk.
Světe, div se, baronka Monteaglová, nebo jak jí přezdívám já,
baronka rádodajka, se uchází o to být tvou dvorní dámou.
Můžete přestat dělat takový kravál?
Lady Somersetová.
Kéž by si Jana uměla vychutnávat pochlebovačná komuniké
stejně jako Frances.
Kolik je hodin?
„Blahopřejeme.“ Na ni docela dlouhé slovo.
Víš, jak mě nazvala po svatbě s tvým otcem?
„Neúnavná a věčně nespokojená intrikánka.“
Kdo intrikuje teď, děvo?
Chci za dvorní dámy Kateřinu a Markétu.
Ano! Můžu, prosím?
Pro mě za mě.
A já?
Ne, s tebou mám ještě plány.
Vaše Veličenstvo.
Bětko.
Napadlo mě, že tě potěší.
S knihami se cítím jako doma.
-Děkuji, Bětko. -Za málo.
Ještě počkej.
Zůstaň. Napijeme se.
Na Eduarda. Probereme život u dvora.
Moc ráda, Vaše Veličenstvo.
Bratr v kartách neskutečně podváděl.
Ano! A když jsem ho přistihla,
jen se zasmál a chtěl hrát znovu.
Rodině se těžko říká ne.
Pověz, Bětko, byli si Eduard s lordem Seymourem blízcí?
Panování má zřejmě tu potíž,
že kromě pochybností o nároku z milosti Boží
a dědičnosti absolutní moci
není ničí věrnost samozřejmostí.
Ani ta královských rádců.
Bětko, řeč o Eduardovi tě rozesmutnila?
Mně zkrátka chybí.
Mně také.
Jsem ráda, že tě tu máme, že si vybral tebe.
Co se týče moci,
odjakživa shledávám nejpřínosnějšími
myšlenky Isidora ze Sevilly.
Poroučím se.
Princezno Bětko.
-Guildforde. -Jano.
Můžeme?
-Za vším stojí Seymour. -Cože?
Otrávil Eduarda. Jistě na nás poslal ty zabijáky.
-Můžeš to dokázat? -Ještě ne.
Když jsem vyslýchala tu svědkyni, kuchařku z paláce,
dívala se po něm, jako by jí naháněl hrůzu.
Nato se dala na útěk a proměnila se v Edianku.
Pak ji zabili.
Jakoby nic. Nic pro ně neznamenala.
Musíme si promluvit.
Takhle to dál nejde.
Probereme, jak nedávná změna okolností ovlivní naši dohodu.
Pořád potřebuju lék a hádám, že ty pořád chceš rozvod.
Tudíž záleží jen na jednom.
Platí naše dohoda?
Platí.
Teď máme ale větší problém.
Každá chvíle, kterou tu strávím, představuje riziko.
Pro tebe, mého otce i pro mě. Proč tomu nechceš rozumět?
Já tomu rozumím.
-Tak proč se nesnažíš? -Mám toho teď víc.
A nic nezabralo.
Máš být velká vědkyně.
Myslel jsem, že máš legendární zvídavou mysl.
-To jsem a to mám. -Zdá se mi, že to vzdáváš.
V životě jsem nic nevzdala.
-Nepovídej. -Povídám.
-Vážně? -Vážně.
Tak to dokaž.
Promiň. Vím, že si to nepřeješ.
Měl bych jít.
Dobrý nápad.
Guildforde.
Tati, vítej zpátky.
Odjíždíš?
Manželství ti už leze na mozek?
Byla to chyba.
Nepomůže mi, jak jsi sliboval.
Navíc jsem tu na ráně.
Jedu do Florencie.
Je tam knihovna a v ní dopis
od svatého Františka z Assisi, který by...
Toho cvoka? Ten ti sotva pomůže.
Nemůžu zůstat. To je nemožné.
Posloucháš mě někdy? Nic není nemožné.
Podívej se na mě. Byl jsem odsouzený k smrti, a žiju.
Díky tvé ženě.
Chlapče nešťastná, je čas si promluvit o tvé budoucnosti.
Pojď, posaď se.
Jana tě musí jmenovat králem.
To nemyslíš vážně.
Jako její choť nejsi nic.
Nanejvýš pohledná hračka.
Zato jako král budeš mít v rukou moc zajistit si ochranu
i pátrat po léku.
Můžeš jeho nalezení věnovat veškerý čas a všechny zdroje.
A až do onoho šťastného dne zůstat v bezpečí,
s korunou na trůnu.
Co?
Já si Janu neměl vzít kvůli léku.
Šlo o království, o tebe.
Dobrá, jsem strašlivý netvor,
že jsem chtěl ze syna učinit anglického krále.
Že jsem chtěl konečně očistit naše rodové jméno.
Pravda je taková, Guildforde,
že jsem vynaložil velké úsilí a výdaje,
porušoval zákon a vystavil nás všechny nebezpečí,
abych tvé tajemství uchoval a udržel tě naživu.
Na oplátku nežádám nic než tohle.
Nedovol, abys pro svůj jediný nedostatek
nedosáhl velikosti.
Pozor, Pet. Uštknutí černou zmijí je smrtelné.
Nazdar!
Edian!
-Petunie. -Neděs se.
Děkuji, žes mě zachránila před Marií.
Mrzí mě, že jsem tvému bratrovi nedokázala pomoct.
Snažila ses ho zachránit?
Ano, ale neúspěšně.
Pověz mi, co víš.
Teď, pane Phillipsi?
Jen do toho.
Můžeš.
Sny. Záhadné, a přesto objasňující.
Kingslandské stráži poroučí jediný muž.
Lorde Seymoure.
Vyhrál jsem.
Vaše Veličenstvo.
Lorde Seymoure.
Potřebuji seznam královských stráží.
Jestli máte jmenný.
Zajisté.
K čemu?
Zamýšlíte rozšířit jejich řady?
Proč bych měla?
Má stráž prosazuje zákony segregace,
bez nichž bychom žili bok po boku s bestiemi.
Jmenný seznam všech stráží, jak si Její uctivá Výsost přála.
Tady je.
Ty kryso.
Jejda, jsem to ale nemotora.
Tak to je passé.
Lorde Seymoure, pořádám dnes menší večerní hostinu.
Vážně?
Ráda vás tam uvidím.
Večerní hostinu?
Jako vážně? Jana pořádá večerní hostinu?
Asi tak.
Pes má utrum!
Bože, to je ona.
Než se znovu uvidíme, nechám si z toho štěněte udělat čepec!
Bětko.
Neublíží ti, slibuju. Běž.
Sestro, lorde Seymoure.
Sestro, pověz, co se stalo.
Ten had byl mrtvý.
Mrtvý?
Ano, zřejmě neměl v krabici dost vzduchu a udusil se.
Ať to bylo, jak chce, je mrtvý.
Bohužel.
Byl to pro Janu rozkošný dárek.
Zbožňuje přece přírodovědu.
Piškotku, výběr bestie jsi měla nechat na mně.
Hadi jsou pověstně vetší.
Ne, znám svou sestru. Lže.
Bětka nemá kuráž na to,
aby dostála delikátním požadavkům života u dvora.
Myslíš vraždu?
Jo. Sežeň na tu pitomou hostinu tofanu.
Jana Greyová dnes zemře.
Co bylo, bylo? Kámoši?
Co bylo, bylo. Kámoši.
-Přátelé. -Ahoj, zlato.
Teď ne! Přátelé, má dcera královna
vás vítá na svém skromném soirée.
Ráda vás vidím.
Má milovaná královno,
jak jen se odvděčím síle vašeho ducha,
vaší dceřiné oddanosti?
Vše, co mám, vzdávám vám.
Tak, pitíčko.
-Jano. -Guildforde.
Nerad se s tebou hádám.
Přitom ti to tak jde.
Díky, tobě též.
Chci jen, abys mi dala slovo.
Máš ho. Zasvětím tomu vše,
jen co najdu a potrestám Eduardova vraha.
Díky.
Mimochodem, jak to s ním vypadá?
Už teď podléhá mé lsti.
To mě zajímá.
Kožená brašna s červenou stuhou má být zde
a klíč má být podle Jany
v truhličce s růží.
Nic tu není.
Kde sakra je?
Je mi ctí být vaší královnou
Nepochybuji, že mě ochráníte
stejně svědomitě jako jste ochraňovali mého milovaného bratránka.
Výsosti, konečně jsem se dočkala
příležitosti vyjádřit své srdečné
gratuluju.
Děkuji, princezno Marie.
Nakládané kaštany od zadečku.
-Úchvatné. -„Nakládáné kaštany do zadečku?“
Mi pomohly překonat neštovice.
Když je řeč o neštovicích,
jistě si vzpomínáte na bratrance Simona ze Swanage.
Guildforde, pojedeme zítra lovit.
Losy nejlépe za úsvitu.
Je mi líto. Zítra ráno budu lovit leda tak svůj polštář.
Jistě, musíte dostát své pověsti nadraného ožralce.
Je to zvrhlík, třikrát hurá!
Taková pověst je značně přehnaná.
Ano.
Říkám si, co asi ve dne skutečně děláte.
Velice nás to zajímá.
Já, totiž...
Já bych zase náramně chtěla vědět víc o té kuchařce.
Nezdá se vám podivné, že by krále otrávila ona?
Jaký jen mohla mít motiv?
Bestie přece nesnáší Verity. To jsou mi hloupé dotazy.
Je čas na přípitek.
Ano, přípitek.
Skvělý nápad. Děkuji, lorde Seymoure.
Jak už jsem říkal,
na naši bystrou královnu,
která v našich řadách odhalila Edianku.
Že je u dvora Edian, se proslýchalo odjakživa,
a já jsem jí proto velmi vděčný.
Počkat, počkat. Jen bych...
Jen bych chtěla pár slovy vyjádřit, jak jsem hrdá,
a sice na sebe.
Neboj se, já to zařídím.
-Kde ses tohle naučila? -Sklapni, soustředím se.
Víte, vychovávat tři děti jako samoživitelka
byla výzva, kterou jsem přijala a zdolala.
-A má nejstarší je nyní královnou. -Matko.
Stejně jako moje drahá mamá, která vládla Francii.
Jen sedm týdnů.
Na matky!
Jsem to ale popleta. Kromě mě tu žádné matky nejsou.
Jejda.
Jen pij.
Ne, ne, ne, ty musíš být schopný podat výkon.
Na mě!
Promiňte! Omlouvám se!
To nic, vy idiote.
Všechno zkazíš.
Nemusela jsi mě u večeře bránit.
Tohle zažívám už dlouho.
Jak to můžeš vydržet?
Ať si říkají, co chtějí.
Ti, na kterých mi záleží, dobře vědí, kdo jsem.
Tak, co to tu máme?
Vypadá to na dopisy, ale nemůžu je přečíst. Jsou šifrované.
Jestli to není známka viny, tak už nevím co.
Atbaš to není, substituční šifra taky ne.
Je to Albertiho šifra.
Čí že?
Sice nemluvím aramejsky, ale úplnej kretén taky nejsem.
Pojď.
Tak.
Tady.
Šifrovací kotouč.
Proč ho máš ty?
Král Jindřich se pomocí Albertiho šifry dorozumíval s císařem,
když se chtěl rozvést on.
Každopádně ji ukázal svým důvěrníkům a otec ji ukázal mně.
Takže ji zná i Seymour. Propána, takže jsi chytrý.
To si kurva piš.
Noci v saténu bílém.
Nekonečný sen.
Dopisy napsané
nechal jsem si pro sebe.
Krásu jsem přehlížel
očima svýma.
Kde pravda vězí?
Už nevím sám,
protože tě miluju.
Ano, tebe miluju.
Jak já tě miluju.
Měli jsme se sejít před mým pokojem.
Okázalé kavalírské gesto.
Gesta i kavalírství nesnáším.
Frances, lásko má něžná.
Každou noc upadám do spánku
plného ovíněných snů o našich propletených tělech,
jak nás Bůh stvořil.
Ježíši.
Prokážeš mi tu čest a staneš se navždy mou ženou?
Ne!
Ale já tě miluju!
Ale prosím tě, nemiluješ.
I kdybych manžela potřebovala, což nepotřebuju,
tebe bych si nevybrala.
Proč?
Stane, ty se pro manželství nehodíš.
To teda hodím. Jsem příkladný podpantoflák.
Kdybys byl,
s tvým otcem bychom pro Janu vybrali tebe,
a ne Guildforda.
Jo? No, tak to byla pěkná hloupost vzhledem k tomu, že Guildford je E...
Vzhledem k tomu, že je co?
-Nic. -Co je?
Je... nemocný. Má syfla.
Jestli mě chceš ještě někdy vidět,
tak to všechno hned vyklop.
Proč jsi nenechal Frances ten jed vypít?
Líbí se ti?
Protože každá vražda musí mít nějaký účel!
Jo! Jo!
Ty mrňavé zrůdy.
Co s nimi Jana může celý den dělat?
Asi nějaké milostné hrátky.
Mohla bys mě třeba už odpoutat, piškotku?
Něco se děje.
Víš, co je taky divné?
Podkoní ze západních stájí poslali domů.
Na Janin rozkaz.
Janin rozkaz?
Co může chtít v západních stájích?
Svrbí mě ucho.
Tady se děje něco nekalého a já přijdu na to co.
Úsvit se blíží a naši neohrožení luštitelé
stále nenašli žádné důkazy, které by Seymoura usvědčily.
Našli ovšem...
„Moje vlhká frnda se již chvěje nadšením z toho,
jak zase zbičuji tvé ustrašené půlky. Zdraví Marie.“
To psala Seymourovi.
To jsou sprosťárny.
Poslechni si tento.
„Na rozdíl od většiny Florenťanů
tvůj zabiják odvádí obdivuhodnou práci.“
Myslíš, že tak říká svýmu ptákovi?
Počkej, nemyslí svýho ptáka, ale jed.
„Florentský zabiják“, to je tofana.
-Ten jed, co zabil Eduarda. -Zabili ho společně.
Já myslela, že ho Marie milovala.
Bože, jsem to ale naivní.
Lidi jsou sobečtí a často se v nich zklameme.
Musím hned svolat královskou radu.
Půjdeme za tvým otcem.
Už skoro svítá.
Buď opatrná.
Marie?
Královno Jano, jistě jste byla v západních stájích.
Sama tam mířím.
Ne! Počkej, Marie, to nesmíš.
Vážně? Nesmím?
A proč?
Protože...
V životě ženy dřív nebo později přijde chvíle, kdy zpanikaří
a učiní zbrklé rozhodnutí, kterého bude litovat
mnohem dřív, než si myslí.
V Janině životě nastala právě teď.
Zabila jsi Eduarda.
Mám důkaz.
Dej sem ten dopis!
Ty nejsi královna.
Abdikuj, nebo zemřeš, Jano.
Abdikuj, nebo zemřeš!
Tak Frances zná Guildfordovo tajemství.
Marie ví, že Jana zná její tajemství.
A já taky jedno mám.
Záměrné zmatení za účelem většího napětí.
Neboli, laicky řečeno, zvrat.
Eduard totiž žije.
Žije!
Překlad titulků: Martin Zeidler
Kreativní dohled Kateřina Hámová