‫בן, לא!‬
‫בפרקים הקודמים של "המרעה המערבי"...‬
‫אתה צריך משהו, חבר?‬
‫אמרו לי לחפש את רויאל אבוט.‬
‫זאת ססיליה.‬
‫- מה שמך? - בן יאנגר.‬
‫לא משנה מה את עושה כאן, לא אתן לזה לקרות.‬
‫איימי, המשפחה שלי אכלה כל ארוחה יחד בכל יום בשבוע,‬
‫כי כך משפחות עושות, טוב?‬
‫מה זה היה, רויאל?‬
‫זו אחת הסיבות שבגללן אני חושב שאת איימי.‬
‫מתי רבקה חזרה?‬
‫היא הייתה עם איימי והן רצו במהירות.‬
‫ראית לאן הן הלכו?‬
‫לאן אנחנו נוסעות?‬
‫למקום מיוחד.‬
‫- היית בתרדמת. - מוזר, לא ככה הרגשתי.‬
‫אחיך עובר ניתוח חירום. בוא.‬
‫- שמעת מג'וי? - התקשרתי אליה והיא לא חזרה אליי.‬
‫היא לא מגיבה.‬
‫עצרי!‬
‫אני לא האויבת שלך.‬
‫יש אבן על השרשרת הזאת. היא יוצאת דופן.‬
‫מאיפה היא?‬
‫זהו פנקס הלידות הציבורי.‬
‫- מ-1878? - זו השנה שבה נולדתי.‬
‫אין בזה שום טעם.‬
‫אני שומעת אותך. את המילים שלך. זה כל מה שהן, מילים.‬
‫אני לא רואה שום חלל.‬
‫זה בדיוק אותו שטח שתמיד הכרתי, רגיל כפי שהיה.‬
‫את לא יכולה לראות את זה או להבין את זה, אבל זה אמיתי.‬
‫לו היית אומר קודם, הייתי יודעת.‬
‫אני יודע.‬
‫אני יודע שזה קשה לך.‬
‫לא חלקתי שום דבר מזה איתך.‬
‫זאת הטענה שלי, רויאל.‬
‫אלך לחפש את איימי.‬
‫תדברי עם אוטום לפני שאת יוצאת.‬
‫אולי היא תקרב אותנו להבנה של הדבר הזה.‬
‫תרשה לי לנחש.‬
‫אתה מתקשה למצוא עבודה,‬
‫החלטת לנסות שוב.‬
‫ברנדון, נכון?‬
‫בן. אבל כן, זה אני.‬
‫טוב, בן...‬
‫אמרתי לך פעם אחת, אגיד לך פעמיים.‬
‫אין לי עבודה בשבילך.‬
‫אם לא אכפת לך, מגישים היום פנקייקים.‬
‫יש לי יום חופש,‬
‫אני מעדיף שלא יטרידו אותי.‬
‫האמת היא שלא‬
‫באתי לכאן כדי להציק לך.‬
‫אני מחפש את אשתי.‬
‫היא ברחה ו...‬
‫אני רק מנסה למצוא אותה.‬
‫אישה יפה כל-כך היא בדרך כלל מופקרת, בן.‬
‫תמיד מחפשת את הדבר הטוב הבא.‬
‫שנת 1981.‬
‫יצאת לסיבוב ראשון ברד רוק.‬
‫- אתה רוכב? - לא.‬
‫השארתי את זה לאחי, רט, ולאבא שלי.‬
‫אני מכיר את אבא שלך?‬
‫כן.‬
‫קוראים לו רויאל אבוט.‬
‫יצאתי מאותו בור שאתה יצאת ממנו.‬
‫כן.‬
‫המרעה המערבי‬
‫כי לפעמים נראה שהעולם הזה חסר תבנית.‬
‫במבט חטוף, החיים נראים כמו סדרה של אירועים אקראיים.‬
‫העולם שחשבנו שהכרנו עשוי לחמוק תחת רגלינו,‬
‫הכול בן לילה.‬
‫אבל השחר תמיד מפציע.‬
‫ואנחנו נזכרים שהמילים "צירוף מקרים" לא מופיעות בספר האלוהי.‬
‫הוא תכנן כל רגע.‬
‫לכן אנחנו חייבים לשמור על האמונה שלנו.‬
‫אמן.‬
‫לפני שנסיים, ססיליה אבוט רצתה רגע‬
‫כדי להגיד משהו על נכדתה היפה, איימי.‬
‫כפי שחלקכם יודעים,‬
‫הנכדה שלי, איימי, נעלמה אתמול בערב.‬
‫היא הייתה אהבת חיי, אהבת חיינו.‬
‫הכנתי כמה כרזות בתקווה‬
‫שאוכל לקבל עזרה בהפצת המידע.‬
‫- קודם האם, עכשיו הבת. - כמה נורא.‬
‫המספר הסלולרי שלי מתחת לתמונה שלה.‬
‫- בנה הרג את הבן של טילרסון. - היא לבשה מעיל כחול.‬
‫אני שומעת מה אתן אומרות.‬
‫אל תהיו נבזיות.‬
‫אוטום, בבקשה.‬
‫אתן יודעות מה עובר על משפחת אבוט?‬
‫אני חושבת שאתם הסיבה‬
‫לכך שישו הפך את השולחנות בכנסייה.‬
‫הוא העדיף לבלות עם מצורעים וזונות.‬
‫זאת משפחה במצוקה.‬
‫- אתם יכולים לעזור או לא... - אוטום!‬
‫...אבל אל תהיו מניאקים.‬
‫אוטום!‬
‫תודה לך, ססיליה, ותודה לחברתה החדשה.‬
‫היי!‬
‫איזו חבורת צדקנים מחורבנים.‬
‫מה את עושה?‬
‫מעמידה את האנשים האלה במקומם.‬
‫את יודעת מה?‬
‫האל יברך אותך, ססיליה.‬
‫אני לא צריכה שתגני עליי.‬
‫אני רוצה לחזור לכנסייה בלי להרגיש ששופטים אותי‬
‫יותר מקודם.‬
‫למה שתחזרי לשם?‬
‫אני מוכנה שתהיי כאן כל עוד ברור לשתינו‬
‫שאת חדשה בכל זה.‬
‫אבל אם אינך מסוגלת לעשות את זה, תתרחקי.‬
‫את מבינה מה אני אומרת?‬
‫- כן או לא? - כן, כן.‬
‫כן?‬
‫- כן. - בסדר.‬
‫כשניסיתי להגיע אליך‬
‫זמן,‬
‫הוא יאיר באורו הבהיר‬
‫אני יכול לשמוע אור.‬
‫אתה לא נראה טוב.‬
‫אני מרגיש בסדר.‬
‫אני בסדר.‬
‫- אני בסדר. - אתה בטוח, בן?‬
‫אתה לא חייב להיות פה. תחזור הביתה אם אתה עייף.‬
‫כדאי שזה יהיה החדר הכי טוב שלכם! עם נוף לגינה, לעזאזל!‬
‫אין לנו גינה.‬
‫לעזאזל.‬
‫השטן שלח את שליחו.‬
‫היי, אימא.‬
‫אתה נראה זוועה.‬
‫אימא פה, מותק.‬
‫אני פה.‬
‫אני ממש פה. מותק?‬
‫מותק, תתעורר, הבאתי פינוקים.‬
‫רק תתעורר, בסדר?‬
‫וחיפשתם גם בפנים?‬
‫כן. הכול היה במקום.‬
‫פרנק מטורף עם תעודות וכולם יודעים את זה.‬
‫תבדוק טוב יותר אם צריך.‬
‫בגלל זה התקשרתי, מרת'ה.‬
‫הוא נותן לנו להיכנס לשטח שלו כדי להמשיך לחפש.‬
‫חשבתי שתרצי להיות שם.‬
‫קדימה.‬
‫בואו לכאן. תודה.‬
‫תודה.‬
‫לכל אחד מאיתנו הסגנים יש מפה בידיו.‬
‫נכווין את כולם בשטח תוך כדי החיפוש אחרי ג'וי.‬
‫תישארו ביחד, כן? כן.‬
‫בסדר, בואו נעשה את זה! בסדר.‬
‫בואו נלך.‬
‫בסדר, מחלקה אחת, אתם איתי.‬
‫השטח סלעי, אז תיזהרו כשאתם הולכים.‬
‫טוב. בסדר.‬
‫בואו נראה עם מה יש לנו לעבוד.‬
‫נשים כאן לא מסתובבות לבושות ככה עם אקדח על הירך.‬
‫הם רוצים לדעת מאיפה את.‬
‫אני רוצה לדעת ממתי את.‬
‫איפה אני?‬
‫את בשנת 1882.‬
‫לא.‬
‫איך?‬
‫אותו דבר קרה לי.‬
‫זה "זפלין"?‬
‫"קשמיר" הוא השיר האהוב עליי.‬
‫אני נוסעת בזמן ובמרחב.‬
‫אני "דה זי יומב בייק", כוכב נופל.‬
‫אני לא שייכת לכאן.‬
‫תלבשי את זה. תישארי כאן עד שאחזור לקחת אותך.‬
‫ברצינות, אל תזוזי.‬
‫חכי.‬
‫היי!‬
‫חכי.‬
‫אם את לא מתכוונת להקשיב לי, אין טעם שאגיד לך‬
‫שנדבר אנגלית רק בינינו.‬
‫אני מצטערת. אני פשוט...‬
‫בואי נלך.‬
‫מה? לאן אנחנו הולכות?‬
‫השתנתה.‬
‫חכי. לא, לא.‬
‫לעזאזל.‬
‫לא רוכבים במקום שממנו באת?‬
‫ליוון, יש לך מפתח אלן?‬
‫בכיס השמאלי שלי.‬
‫בסדר.‬
‫היי.‬
‫ליוון היה אדיב והשאיל לי את הכלים שלו.‬
‫מתוק מצידך לעשות את זה בשבילנו.‬
‫- וייטפיש. - מה?‬
‫וייטפיש, מונטנה.‬
‫אני לא יודעת אם זה המקום שבו נגמור,‬
‫אבל שם אני רוצה להתחיל.‬
‫נצטרך לנסוע ישר דרך וובאנג‬
‫- אם זה הכיוון שלנו. - בסדר.‬
‫כל עוד אני איתך.‬
‫באמת?‬
‫לגמרי.‬
‫כן.‬
‫לצלעות שלך?‬
‫לא, לראש שלי.‬
‫ממתי?‬
‫מאז שהייתי בת עשר. אימא שלי נתנה לי אותם.‬
‫אז אימא שלך הייתה מוזרה?‬
‫כן.‬
‫מאיפה את?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אימצו אותי.‬
‫כל הזמן שאלתי את אימא שלי, "מאיפה אני?"‬
‫היא אף פעם לא ענתה לי.‬
‫הפכתי חסרת מנוחה‬
‫וזאת הייתה הדרך שלה להרגיע אותי.‬
‫אונ' ויומינג מחלקת גאולוגיה‬
‫החומר מתפרק בניתוח לייזר ספקטרלי...‬
‫אדוני, אסור לך להיות כאן.‬
‫צריך אישור כדי להיות פה.‬
‫אם תחכה בלובי, אודיע לד"ר בינטו שאתה כאן.‬
‫אולי אישאר כאן? נראה שהיא כמעט סיימה.‬
‫זה שלך, אני מניח.‬
‫מה את רוצה?‬
‫ותנסי לא לדבר במילים מסובכות עם בור כמוני.‬
‫אני מדענית, מר אבוט.‬
‫אנחנו שני אנשים, דוק. תגרמי לזה להישמע ככה.‬
‫בייחוד כיוון שאת רוצה ממני משהו.‬
‫לא ממך. מהשטח.‬
‫- השטח שלי. - הוא שלך?‬
‫הוא שייך למשפחה של אשתך, אם אני לא טועה.‬
‫היא יודעת שאתה כאן?‬
‫בסדר. שאלת אותי מה אני רוצה,‬
‫אבל השאלה הראשונה שהיית צריך לשאול‬
‫היא, "מה יש מתחת לשטח?"‬
‫אני לא שואל כי אין לך תשובות.‬
‫עדיין לא, אבל יש לי שאלות.‬
‫הרבה מהן.‬
‫למשל, למה הרכב היסודות, שלא אמורים להיות בבור, נמצאים שם?‬
‫או למה רוב הציוד שלי משתבש כשאני מנסה לבדוק את זה?‬
‫להמשיך? יש לי עוד 83 שאלות בערך.‬
‫שמונים ושלוש? את מדויקת.‬
‫ישנה תאוריה שמרקם הזמן והמרחב נזיל,‬
‫שניתן לכמת אותו. כמו מים.‬
‫זה מספק משמעות לביטוי, "הזמן הוא נהר".‬
‫לדעתי זה מה שזורם מתחת לאדמה.‬
‫הזמן.‬
‫המדע לא הגיוני עד שהוא הגיוני.‬
‫ושום דבר מזה לא יהיה הגיוני כלל עד שמישהו, רצוי שאני,‬
‫יצליח להבין מה כל זה באמת.‬
‫טוב, השארת לי משהו.‬
‫אני משאיר לך משהו.‬
‫נקווה שלעולם לא אראה אותך שוב.‬
‫אז קפצת לבור כי אשתך עשתה זאת?‬
‫כן.‬
‫אתה מוכן להושיט יד לתא הכפפות ולתת לי את...‬
‫בסדר, חכמולוג.‬
‫אז למה אשתך קפצה לתוך הבור?‬
‫לא בטוח שהיא עשתה זאת.‬
‫- מה זאת אומרת? - היא עזבה. בלי להשאיר זכר.‬
‫כאילו היא נעלמה מעל פני האדמה.‬
‫- כשהראית לי את הבור... - רק רגע.‬
‫מה זה, "הראיתי לך את הבור"?‬
‫- הראית לי את הבור. - אמרתי לך גם לקפוץ לתוכו?‬
‫- לא. - תודה לאל.‬
‫חשבתי שהשתטיתי לעת זקנה.‬
‫נדבר אחר כך על שאר הדברים.‬
‫- אבא... - עוד לא.‬
‫אני אוכל לחזור?‬
‫פרי, חשבת על ההשלכות של הקפיצה לבור ההוא?‬
‫ההשפעה שלה על חייך?‬
‫אולי תמצא את אשתך.‬
‫ואם לא?‬
‫ואם לעולם לא תראה שוב את הבור?‬
‫אם בסוף תיתקע כאן?‬
‫הבת שלי בידיים טובות איתך ועם אימא.‬
‫אין לי סירת הצלה בשבילך.‬
‫עד כמה שידוע לי, הבור נשאר סגור מהרגע שעברתי‬
‫ועד שניגשת אליי ואל ססיליה.‬
‫אימא יודעת על הבור?‬
‫אני לא נשוי.‬
‫אתה לא נשוי לססיליה?‬
‫הוד מעלתו בכבודו ובעצמו?‬
‫- רויאל אבוט. - שלום.‬
‫קול. מה שלום הכינים?‬
‫- רוכבות על אימא שלך בחינם. - כן, כך חשבתי.‬
‫- כבר חשבתי שלא תבוא. - כן, אני יודע.‬
‫בן.‬
‫חבר'ה, זה בן.‬
‫בן, חבר'ה.‬
‫המזדיין פה הוא קול הנדריקס.‬
‫אלה דלטון לייל, אייס וב, טיי ריגינס וג'ק קסטר.‬
‫אז בן...‬
‫מה אתה עושה איתו?‬
‫- הוא מחפש עבודה בחווה. - משפחת טילרסון מחפשת.‬
‫הוא רוצה לעבוד בחווה אמיתית, לא באיזה לול ממוכן.‬
‫- מאיפה אתה? - מבילינגס.‬
‫בילינגס. רכבת פעם ב"ביג טימבר"?‬
‫לא, אני משאיר את רגליי על הקרקע.‬
‫איזה גבר מבילינגס לא רוכב, לעזאזל?‬
‫האיש אומר שהוא לא רוכב.‬
‫למה שהוא ישקר לך?‬
‫כולם משקרים, רויאל.‬
‫בכל מקרה, בושוואקר מוכן בשבילך, רויאל.‬
‫אז את נמצאת כאן 14 שנים?‬
‫כן.‬
‫ממתי את?‬
‫מ-1972.‬
‫כשהגעתי מצאה אותי משלחת ציד.‬
‫הם חשבו שאני מכשפה.‬
‫כלומר, הבגדים שלי, הקעקועים שלי.‬
‫בקושי ידעתי לדבר שושון.‬
‫הם עמדו להרוג אותי ואז היא התערבה.‬
‫היה לה חיזיון שנשלחתי לכאן כדי לעזור.‬
‫ובאמת מאוחר יותר באותה שנה הם חתמו על אמנה‬
‫ויכולתי לתרגם, לנהל משא ומתן מאחורי הקלעים.‬
‫אני עושה את זה מאז.‬
‫- אז היית עורכת דין? - לא.‬
‫לא. אחות.‬
‫אני טובה בטריאז', אני מודה.‬
‫מה את עושה?‬
‫אני השריף של וובאנג.‬
‫ממלאת מקום השריף.‬
‫והלבנים מקבלים את זה?‬
‫חלקם.‬
‫סאמנר, אתה יכול לרדת מהסוס.‬
‫- איחרתם. - סליחה, כוכב נופל. התעכבנו.‬
‫מר סאמנר נתקל בדבר שאף אחד מאיתנו לא יכול לשלוט בו.‬
‫הטבע.‬
‫השמיד יבול טוב ועמיד.‬
‫כל עוד יש עשרה שקים על העגלה הזאת.‬
‫הוא הסכים שכאשר המצב ישתפר‬
‫תקבלי את שאר חמשת השקים.‬
‫נכון, מר סאמנר?‬
‫אני אזכור לך את זה.‬
‫רויאל!‬
‫רויאל סאמנר, תזיז את התחת הכחוש שלך לכאן!‬
‫שים אותו כאן. כאן.‬
‫שב, רויאל.‬
‫זוז, אתה צריך לשבת. זוז קצת.‬
‫תודה.‬
‫מה זה היה?‬
‫זה אדם שמתחמק מתשלום שכר הדירה שהוא חייב.‬
‫הם גרים בקצה השטח שלנו.‬
‫הוא משלם לנו בסחורות כדי להישאר שם.‬
‫איך הגעת לכאן?‬
‫הבור, הבור השחור הגדול באמצע השדה.‬
‫איך את הגעת לכאן?‬
‫אני... עקבתי אחרי עקבות, נדמה לי.‬
‫תוכלי לקחת אותי?‬
‫אל הבור?‬
‫הוא נעלם.‬
‫את יכולה לגרום לו לחזור?‬
‫אני חושבת שזה לא עובד ככה.‬
‫יש לי אישה. ובת.‬
‫דברים קורים כאן.‬
‫רק צריך ללמוד לקבל.‬
‫להתראות, חנות לחומרי בניין.‬
‫שם ת'אד רסטון ניסה לתפוס את התחת שלי.‬
‫תא הפנטום‬
‫להתראות, הקולנוע שבו עשו לי ביד לראשונה.‬
‫מה?‬
‫ת'אד רסטון תפס את התחת שלך.‬
‫- לא, אמרתי שהוא ניסה. - רגע. טוב...‬
‫הכול בסדר?‬
‫זה הטנדר של אחיך, נכון?‬
‫- אתה רוצה לבדוק אם הוא... - כן, אני יכול להיכנס לשם‬
‫ולהיפרד ממנו?‬
‫אין בעיה.‬
‫אחזור מהר.‬
‫אפילו לא אשתה משקה זריז.‬
‫ואז וובאנג תהיה מאחורינו.‬
‫נעדרת‬
‫המהמר הנאה‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫איימי נעלמה אתמול בערב.‬
‫ברודיאו.‬
‫למה לא התקשרת אליי?‬
‫כי אמרת שדבר לא ימנע ממך לעזוב.‬
‫אלוהים אדירים, אבא.‬
‫- רט... - יכולת להתקשר.‬
‫התקשרתי. לא ענית.‬
‫קיוויתי שעזבת.‬
‫כי עכשיו לא תוכל.‬
‫אולי תשב? שתה משהו, בן.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫הם נאבקים בכל הכוח על השטח שלנו.‬
‫ואחיך נעלם.‬
‫פרי נעלם.‬
‫איך הלך?‬
‫איימי נעדרת.‬
‫- אלוהים. - כן.‬
‫היא נלקחה כשהיא הייתה עם אימא שלי ברודיאו.‬
‫אני לא יכול לעזוב.‬
‫אני מבינה.‬
‫משהו מזה נראה לך הגיוני?‬
‫אני מאמינה בהרבה דברים שלא הגיוניים בעיני אחרים.‬
‫את רוצה לערוך את השולחן?‬
‫אז ספרי לי קצת על המשפחה שלך.‬
‫עשירה מאוד.‬
‫וכמו שאמרת, מוזרה.‬
‫כל דבר מעבר לזה ייקח יותר זמן מהארוחה.‬
‫היי.‬
‫היי, רויאל.‬
‫אתה רוצה לעזור?‬
‫האמת, לא חשבתי שמשהו יכול להפתיע אותי.‬
‫ואז אתה הופעת.‬
‫כן, זה הפתיע גם אותי.‬
‫תקשיב, אני מבין שאתה סובל‬
‫כי אשתך נעדרת,‬
‫אבל מספיק כדי לזרוק את עצמך לבור?‬
‫זה לא נראה לי הגיוני.‬
‫זה נעשה גרוע יותר, נכון?‬
‫הרגתי בחור‬
‫בקטטה.‬
‫זאת הייתה תאונה.‬
‫אני מתכוון, אולי זאת לא הייתה תאונה.‬
‫היה בי הרבה זעם.‬
‫מי זה היה?‬
‫בנו של ויין טילרסון.‬
‫אל תגיד לי שאתם חברים טובים.‬
‫לא, אני לא סובל את השמוק.‬
‫אף פעם לא סבלתי.‬
‫אני אתן לך עבודה,‬
‫אבל אתה תשמור את כל זה בסוד. הבנת?‬
‫כן.‬
‫טוב.‬
‫בוא נלך לאכול ארוחת ערב.‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫סליחה שאיחרתי.‬
‫לא איחרת, רויאל. רק הקדמת לעבודה של מחר.‬
‫רויאל.‬
‫רויאל, למה הוא כאן?‬
‫- גברתי. - "גברתי"? אל תקרא לי "גברתי".‬
‫תירגעי, סיסי.‬
‫אתמול באת לחפש עבודה, אז עכשיו אתה מחפש אוכל?‬
‫כן, משהו כזה. ואני יכול להיעזר בעובד נוסף.‬
‫- נדאג שזה יצליח. - זאת לא החלטה שלך, רויאל.‬
‫נדבר על זה אחרי ארוחת הערב.‬
‫הבטחתי לו קראמבל אפרסקים של אחותך.‬
‫איך זה נקרא, "צדקה לרעך"?‬
‫פתאום אתה דתי?‬
‫אל תיתן לו לסבך אותך בצרות.‬
‫כן, גברתי. כן, סיסי.‬
‫מיס אבוט.‬
‫קדימה, קח צלחת.‬
‫הנה, אבא.‬
‫בבקשה.‬
‫היי.‬
‫איזו חתיכה.‬
‫בואי הנה.‬
‫האם זה...‬
‫ויין טילרסון?‬
‫אמרתי לך שאראה לך משהו.‬
‫לעזאזל.‬
‫אני רעב.‬
‫רויאל, יום אחד תחליף את הסוס שלך‬
‫באישה טובה כמו סיסי.‬
‫או שאולי לא,‬
‫מהיכרות איתך.‬
‫בוא.‬
‫אני לא יכול לסבול אותו. בוא נאכל.‬
‫נדדתי מעל הרים‬
‫אפילו דרך עמקים‬
‫נדדתי יום ולילה‬
‫רצתי לאורך כל הדרך‬
‫מותק, כדי לנסות להגיע אלייך‬
‫כשקראתי את מכתבך האוהב‬
‫אוטום + בילי‬
‫לבי החל לשיר‬
‫בילי?‬
‫היה מרחק גדול בינינו‬
‫כן, בסדר.‬
‫אבל הם לא התכוונו לדבר, לא!‬
‫אימא, אבא?‬
‫- היי. - בילי, בילי!‬
‫היי, תירגע. אל תדבר. אל תנסה לדבר.‬
‫בילי, מותק, ירו בך.‬
‫אתה שומע אותי, מותק? אתה שומע אותי? כן?‬
‫איך זה קרה? מי עשה את זה?‬
‫תגיד לאימא. קדימה, מותק.‬
‫אלוהים!‬
‫זו תפנית מעניינת בעלילה.‬
‫מה תעשה עכשיו, ויין?‬
‫"אם שנותיי ברק חרבי,‬
‫"ותאחז במשפט ידי,‬
‫"אשיב נקם לצריי..."‬
‫ספר דברים,‬
‫פרק ל"ב,‬
‫פסוק מ"א.‬
‫מה עם שיחה למשרד השריף של וובאנג?‬
‫לא. הפעם אשבור את רויאל אבוט.‬
‫בסגנון הברית הישנה.‬
‫- אלה שטויות. - לא!‬
‫נעשה את זה בדרך של אבא.‬
‫לוק, לא לימדתי אותך להשתין בישיבה.‬
‫חינכתי אותך לעמוד כמו גבר.‬
‫- הייתי צריכה אותך לצידי. - אימא, תקשיבי.‬
‫להקשיב להתנצלות עלובה? כן?‬
‫לעזאזל, את כל כך קצרת רואי.‬
‫מה זה, סוג של הצגה?‬
‫אתה גורם לו לחשוב שאתה בוגד בי? זה העניין?‬
‫מה?‬
‫זאת לא הצגה.‬
‫זה רציני יותר מאי פעם.‬
‫אני פשוט רואה דברים‬
‫אחרת עכשיו.‬
‫ואני צריך שתבטחי בי.‬
‫אני לא רוצה שתשפטי אותי.‬
‫בסדר, בוא הנה.‬
‫מה שקורה אחר כך תלוי בך.‬
‫אני יודע.‬
‫וכדי לשכנע אותו להיות לצידי ולדאוג שבילי יבריא,‬
‫אני צריך שתלכי הביתה.‬
‫תעשי את זה בשבילי? את סומכת עליי?‬
‫בסדר.‬
‫תראה אותך.‬
‫לזה חיכיתי.‬
‫כן.‬
‫כבה...‬
‫לא. לא, לא.‬
‫אני לא הולכת הביתה, נכון?‬
‫עכשיו זה אולי לא הבית, אבל...‬
‫זה מקום נחמד לשהות בו.‬
‫זו התמונה האהובה עליי שלך.‬
‫את זוכרת מתי צילמנו אותה?‬
‫יש משהו?‬
‫לא.‬
‫זה בסדר.‬
‫את לא יכולה להגיד את זה. אף אחד לא יכול.‬
‫אימא, תראי. זו אימא ג'וי. תראי!‬
‫רוז, בבקשה, לא עכשיו.‬
‫רוז, בואי נניח לאימא לרגע.‬
‫קדימה, מתוקה.‬
‫אני מניחה שהמשפחה שלך לא לימדה אותך להתנהג בנימוס.‬
‫אימא שלי חשבה שלכל אחד צריכה להיות אישיות משלו.‬
‫זה מחזק את הקולקטיב.‬
‫נשמע כמו כת.‬
‫או כמו הכנסייה שלך.‬
‫מתי בפעם האחרונה אכלת ארוחה ביתית?‬
‫מזמן.‬
‫לפני יותר מדי זמן.‬
‫זה נחמד.‬
‫זה שונה.‬
‫אז תגידי לי מה את...‬
‫מה את יודעת על הבור הזה של רויאל?‬
‫הוא לא של רויאל.‬
‫הוא שייך ליקום.‬
‫ומה את חושבת שהוא? למה הוא מיועד?‬
‫אני עדיין חוקרת.‬
‫אבל יש לי תחושת בטן שהוא קשור למשפחה הזאת.‬
‫אני גמורה. אעלה למעלה ואקרא קצת.‬
‫זה בסדר?‬
‫אוכל לשאול את הביבלייה שלך?‬
‫בסדר. אני כבר חוזרת.‬
‫מאיפה ההתעניינות הפתאומית בביבלייה?‬
‫כמו שאמרתי, אני אוהבת ללמוד.‬
‫לא מזיק ללמוד דברים חדשים.‬
‫הביבלייה מלאה בדברים ישנים, לא?‬
‫לזמן אין התחלה או סוף. הוא פשוט קיים.‬
‫הוא היה של אבא שלי. בסדר?‬
‫- אז בבקשה תשמרי עליו היטב. - תודה. אשמור.‬
‫איפה הבן שלכם?‬
‫פרי.‬
‫הוא רק מתקן כמה דברים שצריך לטפל בהם.‬
‫רבקה?‬
‫כן.‬
‫את רואה בה משהו מאיימי?‬
‫אני לא יודעת, רויאל. אני...‬
‫כל מה שאני יודעת זה שאיימי עדיין שם בחוץ איפשהו.‬
‫היא הייתה מועילה, לפחות?‬
‫לא, היא קיללה את כל הקהילה.‬
‫פגשתי גאולוגית מאוניברסיטת ויומינג היום.‬
‫ד"ר ניה בינטו.‬
‫היא חצבה כמה דגימות מהמרעה המערבי.‬
‫- איך? - ללא אישור.‬
‫לא ידעתי עד שהיה מאוחר מדי.‬
‫את רוצה לדעת מה היא חשבה שיש מתחת לאדמה?‬
‫אני יודעת כל מה שאני צריכה לדעת.‬
‫- בסדר. - בסדר.‬
‫רבקה חזרה.‬
‫היא לקחה את איימי.‬
‫היו עדים.‬
‫איימי לא נעדרת. היא נעלמה.‬
‫וזאת אשמתי.‬
‫איימתי עליה.‬
‫אמרתי לה שאם היא תפגע בפרי, אני...‬
‫אעשה הכול כדי למנוע את זה,‬
‫ואמרתי שלא אתן לה לקחת את איימי.‬
‫ואני הרחקתי אותה. ואני לא סיפרתי לך על זה.‬
‫היא ניהלה רומן, עם לואיס מייס.‬
‫- מה את... - כן.‬
‫- מה את... - לא יכולתי לספר לך.‬
‫שמרתי את הסוד, ו...‬
‫והייתי צריכה לחיות עם זה.‬
‫ואני מצטערת.‬
‫אז זאת ההרגשה?‬
‫כן.‬
‫"כל אשר הוא מן האמת שומע קולי."‬
‫ואתה תחזה מכל העם אנשי חיל יראי אלוהים...‬
‫האם אתה מאמין בגורל?‬
‫משהו הביא אותי לכאן.‬
‫מה?‬
‫אתה תעזור לי לברר את זה.‬
‫אלוהים, רויאל. עשית מסע בזמן.‬
‫ראית אותי?‬
‫ואתם אל יהי כן ביניכם, כי החפץ להיות גדול בקרבכם‬
‫יהי לכם למשרת‬
‫קשה להכיר באמת מישהו אחר, נכון?‬
‫לא משנה כמה זמן מכירים אותו.‬
‫קשה מספיק להכיר את עצמך.‬
‫"לכן כל אשר תרצו שיעשו לכם בני האדם‬
‫"עשו להם גם אתם,‬
‫"כי זאת התורה והנביאים."‬
‫תרגום כתוביות: רונה ארבל‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬