Chtěl jsem s tebou mluvit. Vím, že jsme se párkrát trapně pozdravili.
Každopádně se už brzo zase vracím do školy
a tohle léto jsme spolu nikde nebyli.
Nechtěla bys třeba někdy zajít na večeři?
Asi ne. Promiň.
Ale přeju ti dobrej školní rok.
Díky.
Pane Lairde, viděl jste to?
Connore? Čau.
Ne, já tady přemýšlím, že bych měl přebrousit to zábradlí.
Aby si nikdo nezadřel třísku.
Do prdele práce.
Connor to unese, ne?
„Přeju ti dobrej školní rok?“ Ani náhodou.
- To se nedělá. - Jasně.
Takže...
Dcero, chtěl jsem s tebou o něčem mluvit.
V práci jsem měl nečekanou návštěvu...
Počká to?
Promiň. Za hodinu dělám zkoušku v autoškole
a řeším fotku na řidičák.
Určitě se chci usmívat, ale nevím, jestli pusu zavřít úplně, nebo zlehka.
To jsou dva úplně odlišní lidi.
Ahoj, tady tě máme.
Tak, kdo je připravený na velký dospělácký milník?
Asi já.
Ale možná to nedám. To by byl konec. Konec.
I když to nedáš, tak nevadí.
Už si to nepamatuješ, ale do pěti jsi neuměla používat záchod.
A vidíš. Teď do něj kadíš jako profík.
Hezky.
Proboha.
Tak zatím, tati.
Díky, že ji tam hodíš. Já ji očividně znervózňuju.
Máš to u mě.
Stačí, že tě můžu šmírovat z balkónu.
Když mě šmíruješ, narušuješ moje soukromí a docela mě to děsí.
Hlavně ten úsměv.
Rozumím.
Budu pokračovat.
Víš, že tyhle miluju.
Proč máš v práci boxerky na sex, ty jeden úchyle?
Chci novou pozici.
Ty jo, radši uber. Ať nikomu neublížíš.
- Vaši žádost právě zpracováváme. - Díky.
- Pověz mi o té pozici. Chceš poškrábat? - Čau, Paule.
V klidu.
Měli bychom si to připsat na ceduli venku.
„Rhoadesovo centrum kognitivně-behaviorální terapie.
- Naši doktoři šukají.“ - Tak počkat.
To zní, že spíme se svými pacienty, což neděláme.
Aspoň já teda ne.
To není vtipný.
Paule, věř mi, že jsem s žádným pacientem neměl sex se vším všudy.
Výborně.
Už jsi Alici řekl o té návštěvě?
Neřekl. Nemůžu vystihnout tu správnou chvíli.
Včera rozbila hrnek a ze mě málem vylítlo:
„To nic, to byla nehoda.
Vzpomínáš na tu máminu? Stavil se u nás ten, co ji zabil.“
- Povedený. - Jo.
- Musím to provést správně. Bude v šoku. - Tys byl taky.
Fakt? Asi jsem o tom nepřemýšlel.
Bože, jsi dobrej.
Ano, byl jsem v šoku, Paule. Ale jsem silnější, než si myslíš.
Jo? Dobrá zpráva.
Pane doktore, jdu dřív, protože chci ukrást proteinovou tyčinku.
A jednu na později.
A jednu na prodej.
Za chvíli přijdu.
Ach jo.
Copak je, bobánku?
Mám plnou kapacitu, ale přibral jsem si Seana.
Bohužel s někým musím skončit.
- S Raymondem ne. Je tvůj oblíbenec. - Oblíbence nemám.
No tak. Máme je všichni. Já mám Annie.
Spala s přítelem mámy, aby dokázala, že jí zahýbá.
Tu střelenou mrchu mám ráda.
Já Raye rád nemám.
- Bohužel... - „Raye.“
...klient, co už to zvládne beze mě,
- je zrovna ten, koho... - Miluješ?
- Chceš se s ním kámošit? - Usínat s ním v objetí?
Chodit na procházky s mini činkama.
Podělit se o grilovaný kuře.
Fakt se mě chcete zbavit?
Rayi, už dlouho si vedete moc dobře.
A já dostal jednoho kluka, který mě potřebuje.
Kluka? Já to věděl.
Má vzrušující problémy mladých lidí, co?
Vy už mi platíte jenom za pokec.
- Mám pocit, že vás okrádám. - Jo, proto ty tyčinky.
Zažili jsme toho hodně.
Tátovu smrt, můj rozvod,
mou snahu o britský přízvuk.
Můžeme být aspoň přátelé? Třeba někdy zajít na pivo?
Rayi, to se nehodí.
Já si potrpím na hranice.
Dobře. Tak aspoň přiznejte, že vám budu chybět.
Budete. Moc.
Když teda nebudeme přátelé...
vrátíte mi část peněz?
Tak to nezakončujte.
Čaj nebude? A lívance?
Proč jste Gaby za svatební dar poslali poděkování, ale mně ne?
Nic jsi nám nekoupila.
Vaším jménem jsem podpořila zvířecí útulek.
- Jak říkám, nic jsi nám nekoupila. - Bože.
A na maximum.
To mi připomíná, že přestanu spát s Jimmym.
- Dobrý. A jsme zase u toho. - Jo. Jsem marná.
Ale jsem přece silná. S ledasčím si poradím.
Zachránila jsem manžela závisláka. A depiluju se voskem.
- Proč? - A neodvracím zrak.
Koukám přímo na to.
Vydržím 48 hodin nečůrat.
To je moc, Gaby.
Já vím. Ale z nějakýho důvodu toho týpka nedokážu nechat.
Na mě nekoukej.
Pomůžu už jen tak, že ti jeho péro vyrvu z pusy.
- Čau. - Potřebuju pomoc.
Přestaneš s Jimmym spát, až to půjde. Pomoz mi.
Jo. Popravdě...
mě hlavně zajímá, proč mi nikdo neřekl, že spíš s Jimmym!
Cože? S naším Jimmym? To ne. No fuj.
- Ale chápu. - Jo.
- Jak dlouho to trvá? - Co se poblil na vašich zásnubách.
- Jo, od zásnub. - Od mých zásnub?
Víte co? Ať si Jimmy nasere, když mi to neřekl.
Ty si taky naser, Gaby. I ty, Liz.
A seru na záchranářský psy. A seru na sport.
A na tu čelenku.
Ne, tu mám rád.
Má to být můj nejlepší kámoš.
Nejlepší kámoš!
Naserte si všichni!
Ty v tom červeným triku. I ty v legínách. Ať si nasere celej tenhle kopec!
V tom případě to stálo za to.
- Souhlas. Chceš hledat kameny? - Ne.
Zkouška nic moc.
Převrátila pár kuželů a odřela schránku.
A ti blbci mě nechali projít!
Jo! Gratuluju.
- Jsem hrdej. - Odnesu si věci a oslavíme to.
Ať jedeme kamkoliv, řídit budu já. Tvoje auto.
Jasně.
Když je řeč o autech, víš, co se stalo mámě?
Do prkenný ohrady!
- Cože? - Promiň.
Čekal jsem na správnou chvíli. To se nepovedlo.
Beruško, ten druhý účastník máminy nehody za mnou přišel do práce.
Ty bláho. Kdy?
Minulý týden.
Cože? A říkáš mi to až teď?
Omlouvám se.
Co chtěl?
To nevím. Asi si promluvit. Na tom nezáleží.
Řekl jsem mu, ať odejde, a on šel.
Tak co, zvládneš to?
Asi jo. Nevím.
- Mám to stejně. - Jo.
Chceš o tom mluvit?
Zatím ne. Ale jsem moc ráda, žes mi to řekl.
Jo. To se mi docela povedlo.
- Tak já se jdu nachystat. - Dobře. Mám tě rád.
„Když je řeč o autech?“
Dereku, co musím udělat,
abys mě přestal šmírovat?
Asi se přestěhovat.
TERAPIE PRAVDOU
Opustil svou jeskyni. Kámo.
- V pohodě, zlatíčko? - Pořád na Alici musím myslet.
- To... - Je to v hlavě, ale bolí mě celý tělo.
- Broučku, to chápu. Mám tě ráda. - Já tebe taky.
Je strašně ukňouranej. Jak dlouho to takhle bude?
- Mami? - Ano, zlatíčko?
- Uděláš mi francouzský toast? - Už se to chystá.
Je nemožnej. Zabij mě.
Jsi skvělá máma.
- Hele, udělej nám francouzskej toast. - Už se to chystá.
Zajdu se Summer na brunch. Řekla jsem, že nás zveš,
protože se stydíš za ten trapas.
Máš pravdu.
Nejsme v 80. letech.
- Trapasy člověka vyjdou draho. Fajn. - Děkuju.
- Chceš auto? - Ne. To je dobrý.
Fakt? Dobře.
Šokoval jsem tě, tak promiň, ale budu se teď víc starat.
Dobře. Ale jako stín za mnou chodit nebudeš, viď?
Ne.
Naskoč si, kočko.
Zdravím, Jimmy.
Nebo pane Lairde.
Jasně, šéfe.
Ale klidně stačí Jimmy.
Další.
Krevetový sendvič a ledový čaj.
Já si dám to samý, ale dostanu to dřív.
On náš food truck financoval, takže může předbíhat.
Je to jako VIP vstupenka pro Dereky. Já jsem Derek.
Jasně.
Víš co? Dneska jsem v kavárně potkala food blogera
a vyjelo ze mě, že nemá opravdovou práci. Protože nemá.
Ale chce napsat recenzi na náš food truck. Takže super.
Jo, to teda jo.
Já na blogu být nechci.
Proboha, nemůžeš počkat, až si sedneme?
Paule, Alici jsem to řekl. Dopadlo to dobře.
Dáme sem plakát. „Otec roku.“
Ten chlap chce psát o tom, že jsem veterán.
Nejsem žádnej superhrdina.
Ta dodávka je pro mě novej začátek.
Tak ten rozhovor neposkytuj. Prostě to té děsivé sousedce řekni.
Liz.
Nepolidšťuj ji.
- Někdy je nesnesitelná. - Jo.
Ale hodně toho pro mě udělala. Nechci být nevděčnej.
Co si to píšete?
Doktorský kecy.
Je to vzorec chování. Vyhýbáš se těžkým rozhovorům, protože můžou bolet.
Totéž bylo minulý týden, když jsme mluvili o tvém tátovi.
Já se mu nevyhýbám.
A kdy jsi s ním mluvil naposledy?
Ví, že máš food truck? Ví, kde bydlíš?
- Soustřeďme se na Liz. - Dobře.
Neměl jsem s tím souhlasit. Když teď vycouvám, naštve se.
Podívej, je to skvělá příležitost, jak se naučit čelit bolesti.
Když se tomu vyhýbáš, nemůžeš ze sebe mít dobrý pocit.
Znám na to jeden postup. Mohl by ti pomoct.
Jmenuje se „změna přání“.
To zní jak erotický thriller s Nicem Cagem.
To je fakt.
Tak šup. Zavři oči.
Vážně?
Představ si nejhorší možný scénář rozhovoru s Liz.
Představ si tu bolest ve formě mraku.
Místo abys před bolestí utekl, běž směrem k ní.
Řekni: „Sem s tím. Bolest miluju.“
A ten mrak tě nakonec vyplivne na světlo
a získáš pocit, žes něco dokázal. A taky že ano.
A pak řekni: „Bolest mě osvobozuje.“
Děláš to?
Ne. Připadám si jak blbec.
Vypadáš tak.
Ale funguje to.
Řeknu to. Spinning je na hovno.
- Nesnášíš cvičení, kde na tebe někdo řve. - Asi jsem divná.
Praskla mi gumička, půjč mi svou.
- Ne. Je nová. - Prosím. No tak.
- Nevracíš je. - Já vím. Jsou dobrý.
Proto ti ji nechci dát.
Dej, prosím.
- Je pěkná. - Jo, já vím.
Ráda ti kdykoliv pomůžu, ale dlužíš mi tak sto gumiček.
No jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Co děláš?
Nevím. Co přišel ten chlap, často myslím na Tiu.
- A ty? - Taky.
Jo. Myslím na ni pořád. Byla to moje životní láska.
Když jsme u toho...
Poslyš, Jimmy, bylo to hezký,
ale měli bychom to mezi náma ukončit.
Jiný by bylo, kdybychom k sobě něco opravdu cítili.
Kdyby to někam mohlo směřovat.
Jasně. Máš pravdu. Chápu.
Jestli už tě to nebaví, tak rozumím.
Tak to zastavíme.
Jo.
Možná bychom si na chvilku měli dát pauzu.
A než se nadějeme, zapomenu,
žes byl můj první chlap dost vysokej na 69.
- Byli jsme silnej tým. - Jo.
- To jsme říkali. - Jo.
Neměli bychom si vyměnit dresy?
Vtipný.
- Díky za hru. - Jo. Děkuju za hru.
Jo.
Takže krást v obchodě se teoreticky nesmí...
Počkej. Nezapomeň to. Táta je mi teď pořád za zády.
Tati?
Čau. Nejsem. Nic jsem neslyšel.
Zrovna jsem přišel.
Teď nepotřebuju auto, nechceš se projet?
Ne, to je dobrý.
Jsi první holka, co má čerstvě řidičák, a nechce jezdit.
To kvůli...
Kvůli Ožraliči?
Komu?
- Ožralýmu řidiči. - Děsná přezdívka.
Jo, tati, nejspíš kvůli němu,
ale mohl bys mě prosím chvíli nechat být?
Jo. Samozřejmě.
- Však víš. Kdyby něco, tak mi řekni. - Díky.
A krást se nemá jen teoreticky. Prostě nemá.
Je ujetý,
že mě štve, že ten chlap nepřišel radši sem.
Chci mu toho tolik říct.
Jak nám posral život.
- Mám toho plnou hlavu a nevím, co s tím. - Udělej to, co já, když odešel táta.
Napiš dlouhej dopis.
Nemusíš ho ani posílat. Ale dostala jsem to z hlavy.
A použila jsem ho ve všech esejích.
Alice, ahoj. Nechala sis... Musím...
Ahoj. Nechala sis u táty v autě brýle a napadlo ho,
že mi povyroste odvaha, když ti je vrátím já. Takže...
- Díky. - Jdu se schovat na strom.
Co je to za smutnýho slaďouše?
Se mnou taky povyroste.
Ty jo, to by bylo skvělý. Počkej, seznámím vás. Pojď.
Connore, chci ti představit Summer.
- Těší mě. - Ty seš ale.
Zavolám dodavateli baget. Místo živýho kvásku teď používá droždí.
Nevím, co to znamená.
Takhle před tím blogerem zítra nemluv.
Jestli budeš říkat slova jako umami nebo chuťový profil,
mohl by se nám udělat na krevety.
- V tom případě to říkat nebudu. - Děkuju.
Když jsme u toho blogu...
Čau. Viděl jsem, jak Connor flirtuje s tou Autumn.
- Summer? - Takže jiný anglický roční období.
Třeba už přestane fňukat.
Nemůžeme jí zaplatit, aby ho ojela?
Mně by možná bylo příjemnější mu čistě jenom fandit.
Mně když tak taky.
- Dva proti jedné. Takže fandíme. - No jo.
- Cos říkal o tom blogu? - Liz je úplně nadšená.
Nejvíc od chvíle, co si koupila vlastní peřinu.
Já vím, že to přeháním.
- To je u mě nezvyk. - Jo, je to trochu divný.
Ale nebylo by super, kdybychom to někam dotáhli?
Vám fandím taky.
Ale ne v tom stejným.
Cos chtěl říct?
Ale nic. To počká.
Zdravím, Paule. Jimmy mi dal vaše číslo.
Hlasovku prý nekontrolujete, ale zprávy čtete hned.
Chtěl jsem to Liz říct, ale jsem srab.
Teď mi došlo, že je skoro sedm. Asi už spíte.
Víte co? Popíšu vám, co přesně se stalo.
Víte, že s živým kváskem má bageta komplexnější chuť?
Ježíšikriste.
Hej, kde to vázne? Čekala jsem na tebe ve vaně.
Říkals, že vezmeš víno a přijdeš.
Pacient mi napsal zprávu dlouhou jak knihu. Přijdu hned.
Ne, už je pozdě. Chce se mi spát.
- No... - Ne, prošvihls to.
Vanu, nebo to hezký potom?
Všechno.
Cože by udělal s krevetama?
Poslyšte, Grace,
vím, že je to těžké, ale musíte si odpustit.
Strčila jsem manžela ze skály. To se dělá?
Jsem psychouš s bezva účesem.
- To s tím účesem je fajn. - Vrací se vám sebevědomí.
- Jsem nechutná zrůda. - A je fuč.
Potrvá to, ale já vás k tomu dovedu.
Budete sem chodit každý den, ať chci, nebo ne, že?
Mohl byste sem aspoň pronést gumové bonbony?
Samozřejmě, Grace.
- Myslíte jakože v zadku? - Ne.
Takže samozřejmě, Grace.
HONEM PŘIJEĎ
Už musím jít,
ale Brian s vámi chce probrat nějaké právní věci, takže...
Před oficiálním obviněním se není na co připravovat.
Ale jako váš advokát musím vědět jeden detail.
Věděla jste, že Jimmy spí s kolegyní?
Ano, věděla.
Děkuji.
„Ano, věděla.“
Páni.
Paule, tady to působí tak vlídně a příjemně.
Přesně jako ty.
Akorát že vůbec. Rozumíš?
Ne, tobě nerozumím nikdy.
Dal jsi Seanovi moje číslo na mobil?
- Jo. Byl dost vystresovanej a chtěl ho. - Zbláznil ses?
To se o něj staráš nonstop?
- Máš otevřeno 24 hodin sedm dní v týdnu? - Já vím, co je „nonstop“.
V nonstopech se kupuje jen pití. A kondomy.
Fešáku.
Nemůžu usnout, takže jestli máš ještě zájem...
Je tu Jimmy.
- Já... Lásko... - Ne. To je jedno.
Do háje. Prošvihl jsem to kvůli tobě už podruhé.
Omlouvám se. Sice přesně nevím za co...
Šlo o sex. Promiň.
Snažím se Seanovi poradit, jak by si mohl
- pomoct sám. - Jo.
Ale kdykoliv se cítí dysregulovaný, hledá kvůli tobě pomoc u druhých.
Prokázal jsi mu obrovskou medvědí službu.
- Bzučíš na mě u mě doma? - Jo.
Protože se pleteš.
Paule, za Grace chodím každý den. Víš proč?
Cítíš se provinile, protože shodila manžela ze skály.
- To taky. - Jo.
Ale i proto, že lidi někdy potřebují něco víc.
Jako terapeuti jsme si my dva podobní.
- To odvoláš. - Je to pravda.
Oběma nám na pacientech záleží.
Řekneš, že nemám dostatečné hranice.
- Žádný hranice! - A ty jich zase máš až moc.
Ty jsi jak robot na duševní zdraví.
Zapínám empatii.
Zajímavé.
Čas vypršel. Vypínám se.
Píp, tút já neříkám.
Co Raymond? Máš ho tak rád,
ale kvůli přiblblým pravidlům už ho neuvidíš? Prostě... Já to chápu.
Ty jsi tady a já až kdesi tady.
Možná bychom se oba měli posunout doprostřed,
protože mi věř, že lidi někdy potřebují něco víc.
- Zdravím, Paule. - Nazdar.
Dostal jsem tvoji zprávu. Bezva čtení.
Jsi v nějaké akutní tísni?
Ani ne. Jenom jsem to chtěl probrat.
Dneska ne. Použij ten můj postup
a probereme to za týden na normálním sezení.
- Dobře. - Dobrou noc.
Jo. Udělat to přede mnou musel být super pocit.
Jo, to byl.
Ahoj. Slíbil jsem, že ti dám prostor,
ale můžu nakouknout a zeptat se, jak je?
Můžeš.
Jak je?
Píšu dopis Ožraliči.
Ty jo.
Z té přezdívky nadšenej nejsem.
Nepošlu mu ho. Summer říkala, že se mi možná uleví.
Řeknu něco, co bych vůbec nečekal.
Měla dobrý nápad.
- Tohle jsem zatím napsala. - No?
„Milý pane Winstone,
zničil jste mi život, zmrde. Polibte mi prdel.“
To je ostrý začátek. Ten ho zaujme.
Taky bych mu měl napsat.
Vezmi si propisku.
Mámě se pořád zhoršuje zrak.
Ten šedý zákal si musí nechat operovat, jasný?
- Přijeď a promluv s ní. - Ty s ní bydlíš.
- Promluv si s ní ty. - Proto jsem tady.
Ten ztrápenej výraz na mě nezkoušej, Courtney.
- Já už se starala. Teď jsi na řadě ty. - Ty seš prostě svatá.
Jak dlouho mám ještě pykat?
Vocaď pocaď, ať se nezačneme nenávidět.
Ale kdoví? Možná to právě chceš.
- Ahoj, Courtney. - Zatracení obři.
Čau, medvěde. Pozdravuj medvídě.
- Jo. - Tak jo.
Tím medvídětem myslela Alici.
No tak, co se děje? Zase tamto?
Chceš si o tom promluvit?
No jo. Ráda bych to s kámošem Jimmym probrala,
ale to je pryč, vzpomínáš?
Mám odpovědět? Já čekal, že zmizíš.
To jsem chtěla, ale dělá se mi anglický muffin.
- A je to. - Jo.
Uhni.
Tak fajn, Paule.
To je tak hloupý, mluvit si nahlas pro sebe.
Sem s tím.
Jak jako, že už nechceš?
Proč? Protože jsi přerostlý mimino?
Možná za to můžu já, že jsem tě poslala na Derekův nóbl záchod.
Asi si myslíš, že prachy sereme, ale tak to není.
Já už na velkou vůbec nechodím. Přestala jsem silou vůle.
O tom nemůžeš nic vědět, ty srabe jeden velkej!
Jak jako, že už nechceš? Proč?
Víš co? To nevadí. Prostě to zrušíme.
Fakt?
Zjistila jsem, že se ten blog jmenuje „Hrnec na bílém koni“,
takže už ho nesnáším.
Děkuju, Liz. Vážím si toho.
Pro tebe cokoliv.
Tu dodávku miluju a moc pro mě znamená.
Mám pro tebe tohle.
Kámen. Ty kráso.
Jeden z mých oblíbených.
Jsi v pohodě?
Jo.
Nemluvíš.
Jsem šťastná.
Děkuju, Liz.
Teď mě pár minut nech o samotě.
Jdu dovnitř. Můžeš tu tabuli chystat ty? Vždycky si skřípnu prsty.
- Prosím. - Jak si přeješ.
- Čau. - Čau.
- Jdu ven. Půjčíš mi klíčky? - Jo.
- Dávám své holčičce klíčky. - Mohl bys mi je hodit
a nedělat z toho významnou rodinnou chvilku?
- Myslíš, že jo? - Vím, že ne.
- Dobře. - Můžeš si vybrat.
Buď tě natočím, jak je chytáš, nebo tě pevně a dlouze obejmu.
- Vyndej mobil. - Jo, to jsem chtěl.
Ty ruce, to byla reverzní psychologie.
- Fajn. - Pak k tomu přidám hudbu a...
- Jdeme na to? Jo. - Jo.
Akce.
- Co mám dělat? - Popros mě o ty klíčky.
Jasně.
Tati, půjčíš mi klíčky, prosím?
Jasně. Tumáš, holčičko.
Jo!
A stop.
- To bylo zpomaleně. - Aha.
- Takže to bude bezva. - Už půjdu.
Počkej, můžeš pro mě něco udělat? Dávej na sebe pozor.
Jasně, šéfe.
- Nazdar, Alice. - Čau.
- Ahoj. Jak se vede?
Bolest mě osvobozuje.
- Takže dobrý? - Skvělý, Jimmy.
Do hajzlu.
Ahoj. Chci ti jen říct, že Sean je na tom zřejmě skvěle.
Takže jo. Měl jsi pravdu.
Jistěže jsem měl pravdu. Já mám pravdu vždycky. Tak to prostě je.
Kdybych měl někdy pravdu já, můžeš to třeba uznat.
Ani ve snu, Jimbo.
Dobrou noc, Paule.
Ahoj, Rayi.
Tady jsi.
Jedno pivo, prosím.
Takže kde ses narodil?
Ty víš všechno. Musím tě dohnat.
V Darienu v Connecticutu.
Kolik máš dětí?
Co tu chceš?
Heleď, tvoje hranice respektuju. Ale kamarádit spolu můžeme.
Tvoji sestru známe. Vždycky to za chvíli přejde.
Ale teď jsem ti přinesl balíček pomoci.
Pár oblíbených věcí. Kouli do koupele,
dobrou tequilu a ty hrozny, co chutnají jak cukrová vata.
Jak to dělají? Hrozny a cukrová vata dohromady. Nářez.
- Vánoční zázrak. - Jo.
Bude to dobrý.
Děkuju.
Hej, naser si.
- Já si mám nasrat? - Jo.
- Já nic. Chtělas mě políbit. - Ale ty by ses nechal.
Vůbec nechápu, co se děje.
Jenom jsem ti přinesl tašku dobrot.
- Nevinně. - Opravdu?
Přinesl jsi dobroty úplně nevinně? Ukaž spodky.
- Prosím? - Ukaž.
Slyšels. Máš ty červený? Ty boxerky na sex, co se mi líbí?
Ukaž mi ty spoďáry.
Já ti své spodní prádlo ukazovat nebudu.
Proč ne? Máš co skrývat?
- Ukaž prádlo. - Víš co?
- Je to divný. - Ukaž prádlo.
Začíná to být divný. Půjdu.
- To kvůli tobě. - Půjdu.
- To ty. - Hej, ne.
- Ukaž spodky. - Ne. Hej.
- Nesouhlasím. Ne! - Ukaž mi spodky. Ukaž.
- Ukaž mi je! - Kde bereš tu sílu?
- Ukaž mi spodky! - Pusť mě. Už mlč.
- Neříkej to! Ne, neukážu! - Ukaž spodky!
Jo.
Fajn.
Ale to tys na mě něco zkusila. Já nic neprovedl.
Provedl, protože jsi to věděl.
- Co? - Jako fakt? Mám to říct?
Jimmy. Věděl jsi, že jsem se do tebe zamilovala.
Ale ty seš takovej sobec, žes se mnou přesto dál spal.
Co? Tak to přiznej.
Jo.
Táhni z mýho domu.
- To nedělej. - Vypadni.
Dobře.
Běž.
Moc mě to mrzí.
Běž do prdele.
Překlad titulků: Kristina Himmerová