- Така, браво. - Стига плямпа, остави ме да пристъпя.
- Здравей, Дони. - Защо си дошъл, тъпако?
- Благодаря, че попита. - Да не си в почивка? Помогни ми.
Днес прокурорът ще повдигне обвинението срещу Грейс.
Дали пък не би искал, знам ли, да го оттеглиш?
Сигурно си мислиш: "Откъде накъде? Тя ме бутна от скала".
- Що за глас? - Така звучиш в главата ми.
Споменах на прокурора за домашното насилие.
Със сигурност и други ще го изтъкнат,
та може би, ако се откажеш, ще е по-добре за всички.
- Майната ти. - И все пак?
- Майната ти за втори път. - Повтаряш се.
И двамата с тая кучка ми губите времето.
Хубаво. Карай внимателно.
- Дано не се оправи. - Разбирам ви напълно.
Но никак не върви да си го говорим.
Мразя го и в червата.
Впечатляващо.
- Доста цветисто писмо. - Все пак е до убиеца на майка ми.
Съмър даде идеята.
- Тя е новият ми гуру. - Не беше ли се нагълтала с препарат?
Мислеше, че така дрегерът няма да я засече.
Логично.
И как се чувстваш, след като написа писмото?
Поолекна ми, но не спирам да мисля за този човек.
- Затова отидох до дома му. - Какво?
Не съм говорила с него, просто... И аз не знам.
- Напоследък главата ми се пръска. - Затова съм тук.
Някой ден може и да говорите,
но е нужна работа, а и никога не става както ни се иска.
Обещай ми да не ходиш повече при него.
- Добре, ясно. - Изречи го де! Кажи, че обещаваш.
Обещавам.
Имам странно дежавю.
Здравей, Алис. Благодаря, че дойде тук. Кракът му се е схванал.
- Ето ти загряваща възглавничка. - Благодаря.
Не пред детето.
Осиновете ме. Станете ми баба и дядо.
- И да си вземеш хапчетата. - Нямаше да ги забравя.
Щях.
Леле, Шон, адски е вкусно. Промени ми живота.
- Гордей се със себе си. - Благодаря, Габи.
- И ти ли искаш комплимент? - Да.
- Готвиш ли? - Не.
- Шофираш ли? - Бъз ме е.
- Правиш ли заготовки? - Какво?
- И сигурно обслужването не ти е сила. - Не харесвам хората.
Ясно. Косата ти е страхотна днес.
Благодаря.
- Успяхме. - Да.
Ще го излапам, без да плащам.
- Благодаря за почерпката. - Чао.
Имаш кетчуп по ръката. Може ли една салфетка?
Три долара.
Шегувам се.
- Добре. - Татко?
Шон? Здравей.
- Здрасти. - Как си, мой човек?
Напусна работа при мен, за да продаваш сандвичи, така ли?
Всъщност е собственик на караваната.
Щях да ти кажа, но исках първо да потръгне.
- Да ви приготвя ли нещо? - Може би друг път, ние вече ядохме.
- Изгълтах три тройни чийзбургера. - Отвратително.
Начинанието ти е похвално.
Нямам думи.
Ние ще тръгваме.
Готов ли си, Греъм? Хайде.
- Чао, татко. - Другия път ще дойдем.
- Чао, Шон. - До скоро.
Колко е хубаво да се видиш с близки.
Недоумявам защо си мълчал за Габи.
- Ще престанеш ли вече? - Не.
- Грейс. - Здравей.
Само толкова ли? Няма ли да ми повдигате духа днес?
- Най-красивата затворничка! - Кралица!
- Оранжевото е новият хит. - Достатъчно.
Прокурорът скоро ще реши за обвинението.
Ако е за нападение, може да се разминеш с осем месеца,
но за опит за убийство присъдата е до пет години.
- Все ми е едно. - Моля?
За осем месеца може да пробваш как ти стои бретон, нищо не е.
Петте години обаче... също отлитат адски бързо.
ОКРЪЖЕН ПРОКУРОР
Трябва да вдигна.
С Брайън се свързахме с твои приятели, готови да свидетелстват за теб.
Нямаш представа колко народ се отзова.
Да, дори сестра ми Джени долетя. Не че съм я карала.
Добре, благодаря.
Поради документираното домашно насилие и многобройните арести на Дони,
не са убедени, че могат да спечелят,
затова са решили да не повдигат обвинение.
- Страхотно! - Спечелих, ура!
- Без да правиш нищо. - Брои се.
Безумие! Как така няма наказание, че си съсипал нечий живот?
- Заслужавам да ме накажат. - Нищо подобно.
Съгласен съм със сестра ти. Сега трябва само...
Само не ми опявай как трябвало да си простя.
Знам, че това си помисли, и позна.
Вярно, че ще отнеме време, Грейс, но накрая ще си простиш.
Не, няма, защото затворя ли очи, го виждам размазан долу.
Краката му бяха на врата като шал.
Болезнено, но уютно.
Замълчи.
Не бива да оставаш тук.
- Замини за Ванкувър с Джени. - Няма как, всичките ми вещи са у Дони.
- Брайън ще ги вземе. - Така ли?
Нали ще му носиш документи за развода?
Да, и докато той подписва, ще насъбера багаж от цял един живот.
Ще ти позволя да изхвърлиш три мои дрехи, които мразиш.
- Става. Събличай жилетката. - От татко ми е.
Понеже се е отвратил?
- Не, понеже умря. - Глупости.
Грейс, ние ще ти помогнем.
Добре.
И панталона.
Здрасти, Пол.
- Здрасти, Габи. - Здравей.
Млък.
Явно вече не спите заедно. Шокиран съм.
Мислех, че ще продължи вечно.
Само се дръжте културно.
- Искаш ли кафе? - Да го духаш, гадино.
Тя ме обижда, Пол.
Секси, искаш ли да си купиш илачи?
Мога да платя само в натура.
Май нарочно си ги забравил.
Така и така съм тук, я да мина в докторски режим
и да проверя дали се храниш здравословно.
Така те искам, момиче, браво.
Сладоледът не е мой, а на Джими.
- Не е вярно. - Виждаш ли? Кофти човек е.
В боклука.
Сега тръгвам.
- Ще ходим ли при Елиът утре? - Да, готов съм.
Кой е Елиът?
- Съпругът й. - Ти си бил мръсник!
На гроба му ли ще ходите?
Не, Джими, не всички хора са вдовци.
Боже, да не сте тройка?
Или пък си търсите смугла красавица за ролята?
Стига.
Човекът е с деменция. Живее в старчески дом.
Тежко ще ти е. Тук съм, ако имаш нужда.
Ти си бил състрадателен!
- Недей с лошо. - Добре, Пол.
- Тя продължава. - Стига детинщини, Джими.
Време е да пораснеш.
Сега пък ме предизвиква с танц.
Щом от танца боли, не си го вади.
Готина рима.
Майчице, колко къдрици! Сякаш гледам свалка на овчици.
Здравейте, д-р Еванс.
- Извинявайте, той е целувач. - Няма нищо.
Конър бързичко се е съвзел. Пъха си езика до сливиците й.
- Лиз му дава да прави секс тук. - Споко, майката на Съмър разреши.
- Баща ми не би позволил. - Белите са адски разюздани!
- Радвам се, че го видях днес. - Жалко, че той не завари навалицата.
- Да закараме караваната пред работата му. - Хитро.
Хора, баща ми пита дали може да намине.
Не, разваля атмосферата.
Добре, ясно.
Е, стига де.
Ще изляза да се поразходя.
- Няма да се виждаш с него. - Слушам.
Е, стига де.
Дони е агресивен и непредсказуем. Влизаме и излизаме.
Вече си казваш кога влизаш и излизаш.
Приятелите си споделят с кого спят.
Нали уж засичаш телефона ми? Би трябвало да писне, като кача някоя.
Не лъжи, че си отгоре.
- Защо сте дошли, кретени? - Да вземем нещата на Грейс.
И да подпишеш за развода.
Няма да стане. Ще питам новата гледачка.
Муци?
Грейс, какво правиш тук?
- Щях да ти се обадя... - За да ти каже да се разкараш.
Съжалявам и благодаря...
- Замълчи. - Кофти е да те лъжат.
- Нали? - Брайън.
И понякога съм отгоре, но се уморявам.
Привет, хубавецо.
Няма нищо, ако не ме помниш.
Ти си моята първа любов.
Запознай се с втората.
Здравей, Елиът.
Здравей.
Благодаря, че ми позволяваш да излизам с жена ти.
- Но намеренията ми далеч не са чисти... - Стига.
Може ли да поседна?
Аз съм Джули. Ще останем малко да си поговорим.
Ето ги.
- Малко мъже биха се решили. - Същински герой съм.
- Сигурно ти е тежко, когато го посещаваш. - Напоследък не чак толкова.
Тежко беше, докато го гледах сама.
Изчезваше пред очите ми.
Никак не ми се иска да те подложа пак на това.
Господи.
- Какво правиш? - Гледам дали ще паднат балони,
защото го казваш за милионен път.
Вече се грижиш за мен.
Хапчета, упражнения, дори изхвърли сладоледа на Джими.
- Ще става все по-зле. - Ситуацията е напълно различна.
Ти няма да се обезличиш.
Извинявам се, ще дойда после.
- Не, ела да си кажеш мнението. - Сериозно ли? Ида.
- Аз да дойда после? - Не.
Забелязала ли си как в трудна ситуация мъжете се имат за център на света?
- Какво си й направил? - Колко си непредубедена.
Знаеш ли, че Пол не искаше да преподавам?
И дори не ме пита как върви.
- Вярно ли е, Пол? - А, Пол?
- Как върви преподаването? - Не, късно е. Вече сме ти ядосани.
Не знам какво точно си направил,
но каквото и да е то, спри се,
преди най-хубавото нещо в живота ни да си излезе кръшно през вратата.
Да, решавай по-бързо каквото ще решаваш и не ми губи времето.
Не й губи времето, чу ли?
Какво стана, по дяволите?
- Допреди 30 секунди бях герой. - Разприказва се, тъпчо.
Вкусно е, нали? Такова нещо може да се опита само в Ню Орлийнс.
Татко ме похвали само когато не казах на мама, че е чукал бавачката.
- Мила история. - Няма проблем. Имам сестра французойка.
Бих познал храната ти навсякъде. Сигурно защото аз съм те учил да готвиш.
- Стига. - Мислех, че знаеш от майка си.
- Не, той е велик кулинар. - Страхотно.
Малко ми е тежко.
Навремето с теб мечтаехме за каравана.
Супер щеше да е, ако беше станало.
Но Лиз ми гласува доверие.
- Не мога да се отметна. - Не съм и искал, моля ти се. Хайде.
Да приветстваме майстора с караваната!
Синът ми е голям талант.
Ще си взема багажа. Мама иска да спя вкъщи довечера.
Сърдита е, че съм й взела викодина.
Наистина го взех, но не да го пия, а да го продам.
- Естествено. - Стой тук с Алис, аз ще го донеса.
Благодаря, скъпи.
Ти си моят герой.
Хем сладур, хем тъпкач? Не знаех, че е възможно.
Каза, че нямаш нищо против да се свалям с Конър, но така ли е?
- Разбира се. - Напоследък съм в гаден период,
но това ме прави много щастлива.
- Радвам се. - Сериозно, подари ми жесток чеп.
Какво? О, боже.
Това е истинско приятелство.
Грейс, пак съм аз.
Знам, че така се наказваш, но не е това начинът.
Просто ми се обади.
Що за човек се връща при тип, който нонстоп го унижава?
- Знам ли? Аз как се връщам при теб! - Грейс е в криза.
Дотолкова ли си самовлюбен, че се поставяш в центъра на света?
Да, вика му се нарцисизъм, Джими.
- Да имаш смелостта да се изтъкваш. - Нарцисизмът е нещо друго.
Поне този път недей. Все успяваш да направиш от мухата слон.
Сякаш от това зависи цялото ни приятелство.
- Дали днес бихме станали приятели? - Ето, пак започна.
Виж, разбирам. Навремето в колежа бях объркан.
Спях с жени. Преструвах се, за да ти се харесам.
Доста се отдалечихме. Последните години бях по-близък с Тиа.
- Недей. - Забравих, че си пластмасова кукла,
- която само повтаря: "Жена ми умря". - Боже мили!
Знаеш ли, че тя идваше у нас всяка сряда, докато ти беше на мъжкарски срещи?
Играехме баскетбол.
Признай си, че вече не знаеш нищо за мен и живота ми.
Няма! Защото не е вярно.
Хубаво. Какво работи съпругът ми?
Не обичам да свеждам хората до професиите им.
Работи нещо хубаво.
- На колко е Алис? - Възрастта е само число.
- Какво е числото? - Тринайсет, 18, 16, 15...
- Кажи, щом позная. - Карай поред.
- Коя зодия съм? - Козилей.
Точно така, Козилей съм, уцели.
- Кои са кръстниците на Алис? - Габи и онзи наркоман, бившият й мъж.
- Ти, Брайън! Ти си й кръстник. - По дяволите! Трябва да й подарявам неща.
Ето нещо скорошно. Кое беше най-хубавото от медения ми месец?
- Чукането. - Лесен въпрос!
Отговори ми де. Днес бихме ли станали приятели?
- Сега ли? - Да.
- Не, определено. - И какво?
- Смешно ли ти е? - Да.
- Заслужаваш шамар. - За мой късмет, те познавам добре.
Мой човек, на теб изобщо не ти стиска...
Портата е заключена, Брайън. Не можеш да излезеш!
- Добре. - Хайде.
- Чао. - Обичам те.
Благодаря за возенето.
- А, не, кажи го, иначе ще те накажа. - Стига де.
Обичам дъщеря си Алис!
Ето я там, хора!
Загубенячка. Майка ти те обича.
Мама те обича!
Аз съм майка й.
Никога не забравяй, че мама те обича!
Ехо?
Благодаря за возенето. Добре ли си?
Да, но все мисля за едно и също.
- Обичам те, чао. - Чао.
Три пъти говорих онлайн с фармаколога ти, за да подберем медикамент
за следродилната ти депресия, а си спряла да го пиеш?
Приятелката ми Мариса разправя, че антидепресантите преминават в папото.
Явно има солидно медицинско образование, щом употребява думата "папо".
- Чакръкчийка е. - Ясно.
ТЪПАЧКА!
Написах "тъпачка" в бележките си, без да ми дожалее дори за бебето.
Бебетата са гадни.
- Тестове ли проверяваш? - Да.
Този е за три минус, намръщено човече. Колко кофти.
Та как върви преподаването?
Не е лесно. Но се радвам, че се реших.
- И аз се радвам. - Те поне ме слушат.
Иначе ги наказвам сурово.
Това е проблемът с нашата професия.
Казваш на пациента какво да прави,
но може и да не те послуша.
- Егоистка ли съм? - Да.
- Нека уточня. - Не е нужно, но давай.
Не мислех, че ще се радвам да ставам в 6 ч.
Клиентите са ужас.
Косата ми вони на скариди, а Дерек обожава тази миризма. Отврат!
- Но обичам караваната. - Какво тогава?
Проблемът е, че май искам да съм по-добър човек.
- Понякога. Друг път хич не ми пука. - Наясно сме.
Но откакто разбрах, че Шон е искал да има каравана с баща си,
сякаш съм им отнела мечтата.
Знаеш ли какво е психологически егоизъм?
- Явно не. - Позна.
Идеята е, че поведението ни винаги се обуславя от личния интерес.
Всеки човек по природа си е егоист.
И като цяло гоним собственото си щастие.
Така че сама определи какво ти носи радост.
Дали да се раздаваш за другите, или да угаждаш само на себе си.
- Безсмислици. - Радвам се, че помогнах.
Здрасти, Пол.
Дерек, съпругът на Лиз.
- Колко изяде? - Не се гордея със себе си.
Но и съм малко горд.
Здрасти, Пол.
- Щях да изнасям лекция за нахалството. - Ще се справиш.
- Дерек, ще ми трябва колата ти. - Добре, ще се прибера с такси.
Повърви пеша.
После ме възнаграждава.
С някакъв плод.
Съди ме колкото щеш, щастлив съм.
От години наблюдавам как двойките около нас окапват като мухи.
Успял си да се сработиш с човек, който изглежда кошмарен.
Не се засягай. Аз самият съм такъв.
Чепат и вироглав, на всичкото отгоре и с паркинсон.
Но се появи една жена, която е преживяла много,
и започвам да се чудя накъде изобщо сме тръгнали.
Влюбен ли си в тази жена?
- Нужно ли е да говорим? - Да.
Добре.
Влюбен съм до ушите.
Няма нищо по-хубаво от това!
Постарай се да го опазиш.
Лично аз не се връзвам за дреболии.
И ако нещо може да се пренебрегне, хич не му се церемоним.
Значи да пренебрегна паркинсона?
Страхотен съвет, благодаря.
Наистина си като Лиз.
Привет.
- Бойни изкуства ли тренираш? - Какво?
Готин суетшърт.
- На мама е. - Значи имаш готина майка.
Искаш ли кафе?
Добре, ей сега, но не е кой знае какво.
Не ме ли позна?
- Не, съжалявам. Отскоро работя тук. - Реших, че ме знаеш.
Понеже уби майка ми.
Ще ме заместиш ли?
- Защо, за да избягаш ли? - Не.
Искам да поговорим.
Как си?
Тъпо, извинявай.
Все се надявах да успея да говоря с теб някой ден.
Искам да се извиня.
Знам, че не е достатъчно и е някак нелепо. И аз не знам.
- Дори не мога да си представя... - Млъкни!
Затвори си тъпата уста!
Добре.
Майната ти!
- Трябва да отидем в Маракеш. - Добре.
- Лиз, искала си да говорим? - Да. Имам страхотна новина.
- Момент! Да не изпусна. - За новите рекламни тениски ли?
- С надпис: "Една скарида не стига". - За мен - голям размер.
Не, нещо много по-хубаво е.
Продадох моя дял от караваната на баща ти.
Сега ще станете съдружници благодарение на някакъв алабализъм.
Да не си луда? Знаеш ли колко трудно се търпим с баща ми?
- Но аз ви чух да говорите... - Да беше ме попитала!
- Недей така. - Направих го за добро. Ще му кажа "не".
И да разбере, че не ща да бачкам с него? Това си беше нашият бизнес.
- Шон, чакай. - Не. Майната ти, Лиз.
Ужас!
Ама...
Благодаря, че дойдохте. Радвам се, че сте тук.
Джени каза, че ще ми се разсърди, ако не ти дам три минути.
- Готов ли си? - Засичаш ли? Трябва да се съсредоточа.
Да почвам ли? Добре.
Ако щеш вярвай, знам как се чувстваш.
И аз трябва да си простя за много неща.
А не ми се удава.
Понякога си мисля, че няма да успея.
Знам обаче, че връщането при Дони е самоунищожение. Не гледай часовника.
Трябва да се връщам. Не ме мисли, това съм заслужила.
Това чувам в главата си, когато спасявам положението.
Сериозни ли сме? Нищо, все пак си струваше.
- Може ли думата? - Да не играят шамарите?
Ще видим.
Грейс.
Разсъждавах за приятелството
и как приятелите трябва да са онези хора, които те разбират
и знаят какво работи съпругът ти.
А после се сетих как те описаха твоите приятели в показанията си.
Ти не успя да ги чуеш, а мисля, че трябва.
Кира казва следното: "С Грейс се познаваме от гимназията.
- Бях нова и самотна, а..." - А тя ме спаси.
Подаваше ръка на аутсайдерите.
Покрай проблемите с Дони и аз трябваше да й подам ръка.
Миналата година пометнах, а Грейс се грижи за мен цял уикенд.
Дони й пилеше на главата, но тя мислеше единствено за мен.
Знаете ли какво ме дразни у Грейс?
Дениз ще я прескочим. Винаги има някой такъв.
- Не й харесва, че се перчиш на караокето. - Не е лъжа.
Ще прочетеш ли твоето?
"Обичам сестричката си безкрайно.
Навремето мислех, че трябва да я пазя, защото е като искрица.
Дони се опита да я угаси.
Но въпреки всичко тя сияеше много по-ярко, отколкото бях очаквала.
И слава богу."
Остави ме мен, Грейс, послушай тях.
Какво смяташ?
Замисляли ли сте се, че е нередно лекар да излиза с пациент?
- Да. - Но после решихме, че не ни пука.
Всъщност не ми е нужен друг лекар.
Честно казано, д-р Сайкс, тя е много по-добър невролог от вас.
Много мило, но така я обиждаш.
Искам да дам на Джули възможност да ми бъде само интимна приятелка.
Ще можете ли да го придружавате като партньор,
а не като светило в неврологията?
Няма и да стъпя тук.
Ще донеса формулярите.
- Тя ми допада. - Да, личи си.
И затова трябва да ти намерим някой грозен дъртак.
Не, така ще си поддържаш тонуса.
- А и ти се целуваш много по-хубаво. - Със сигурност.
Това чувам в главата си, когато се прибирам у дома при теб.
Здрасти.
- Това чуваш и когато си герой. - Подобно е.
- Какво става? - Джими дойде на вечеря.
Сряда е и реших да започнем нова традиция.
Тъкмо му казвах колко е интересно, че човек зодия Близнаци
се е събрал с консултант по управление като Чарли.
- Безумно наистина. Ще донеса още вино. - Добре.
- Консултант по управление ли е? - Така пише на сайта.
Сайт ли има?
"Божоле Вилаж" от 2019 г. Отвори го.
- А ти се заеми с микрорастенията. - "Малки растения" на френски?
Мамицата му!
Здрасти. Татко ми даде часовника си
и каза да направя четири обиколки, докато яде плодове.
- Добре ли си? - Не.
- Не ме карай да обяснявам, не искам. - Стига, спокойно.
Няма нищо.
Тук съм. Какво да направя?
Леле.
Ама ти какво...
Целуни ме.
Превод на субтитрите Боряна Богданова