Labas.
Išalkai?
O, bliamba!
Tai buvo klaida. Atleisk.
Ne tu klaida. O Dieve. Aš tiesiog šūdo gabalas.
Ne, netiesa.
Samer mano geriausia draugė, girdi? Ji neturi apie tai žinoti,
niekas negali apie tai sužinoti. Aš...
Labas rytas, dički. Karštas, su kiaušiniais, gaudyk.
Pamiegojai?
- Taip. - Eime. Graži diena.
Jis nesibeldžia?
Kai karštas sumuštinis, ne.
Nematei Šono veido.
Jis buvo toks įsiutęs, priblokštas.
Panašiai sureagavau aš, sužinojusi, kad laukiuosi trečio berniuko.
Negraužk savęs.
Kas nėra pardavęs savo įmonės dalies
naujai atsiradusiam savo partnerio tėvui?
- Kodėl tu šitaip? - Tu pajuokavai,
maniau, galim juokauti...
- Ne, aš galiu juokauti, tu negali... - Gerai. Nusiramink. Ateik čia.
Apsikabinkim. Atleisk man. Eikš.
Tu išgyvensi, girdi?
Bliamba.
Dabar galiu papokštaut, jei jau įsikniaubei man į papus?
Ne, bet man patinka.
Būtum matęs Liz veido išraišką.
- Visai pašėlau. - Mes visi klystam.
Juodžiausiu savo laikotarpiu,
kartą apsipūtęs suvalgiau pusę Alisos biologijos projekto.
Galiu pasiteisinti, jog tai buvo žmogaus DNR modelis, sulipdytas iš saldainių.
Ji gavo D. Bet buvo skanu.
Ačiū, kad nuolat esi toks supratingas.
Negaliu patikėt, jog ją apšaukiau.
Velnias.
Bliamba!
Gal geriau likusį gyvenimą vengsiu Liz.
Aš bandžiau. Nepavyks, Šonai.
Ji suras tave.
Tavo kelis kruvinas.
- Neklausk. - Kas nutiko?
O Dieve! Kurios dalies „neklausk“ tu nesupratai?
Atleisk, dukrele.
- Tu jos bijai, tiesa? - O ką? Pats bijai Liz.
Žinoma. Ji siaubinga.
Viskas taip sumauta.
Ne.
Žinau, kaip gali tai ištaisyti.
Džimio patartas, atėjau pas tave su šia problema.
Dievinu, kai Džimis ima patarinėti.
Bus smagu, nes nesu buvusi terapijoje.
- Sunku patikėti. - Apakink mane.
Žinau, kad norėjai man padaryt kažką malonaus.
Nederėjo man taip pratrūkti, atsiprašau.
Ne, turėjau pirma su tavim pasitarti.
Atleisk man.
- Taika? - Taip.
BAISIOS KAIMYNĖS VERSLO PARDAVIMAS
Puiku.
ŠONAS ATLIEPĖ EMOCIŠKAI JIE SUSITAIKĖ
Liz, pasistengsiu pasakyti tai kuo nuoširdžiau.
Džiaugiuosi, kad atėjai.
Ir viskas?
Nori, kad nusimaučiau kelnes ir supločiau subine?
Gerai.
- Kiek tu jam moki? - Nieko.
Tada suprantu.
Ačiū tau.
Puiki idėja. Spurgas mėgstu labiau nei vaikščiojimą.
Liaukis, pažvelk į tą kūdikį.
Jis ar ji tikrai neįveiktų viso atstumo.
Jis ar ji? Ji vilki rausvą nertinį su užrašu „Emilė“.
- Dabar mano eilė. - Gerai.
Labas. Kokia tu miela.
Vakar irgi sakei, kad aš mielas.
Jei visi mieli, vadinasi, nė vienas toks nėra.
Koks tu rūpestingas, Čarli.
Tik nesvaik čia mums dėl to dauginimosi, Džeimsai.
Būtent tai mus ir suvedė.
Mes abu nenorim vaikų.
Ne, tu nenori vaikų.
Aš sakiau, kad sutinku neturėti vaikų, o ne kad nenoriu jų.
- Kas tu? Kas čia vyksta? - Gal palikim juos trumpam vienus.
Kodėl? Juk tai tokia intymi akimirka.
- Dėl to, Maiklai. - Nieko.
Norėčiau vaikučio.
Bet jei ne,
tuomet būsiu didvyris, pakilęs virš visko vardan santuokos.
Aš esu didvyris, nes bent jau apsimečiau apie tai svarstantis.
Nepaprastai drąsu.
Galit pakalbėt su mūsų įvaikinimo advokatu.
- Mūsų draugu. - Būtų nuostabu.
Žinoma, jei Brajanas sutiks.
Baik juokus, Čarli. Brajanas – didvyris.
Vajė. Kažkas prikrovė sauskelnes.
- Galiu padėti? Taip? - Taip. Prašom.
Eime, mažoji smirdale.
„Koks tu rūpestingas, Čarli“?
Nekaltink manęs. Čia tu išgelbėjai mūsų draugystę.
Kvapas vis dar čia.
Labas, vaike.
Tavo tėvas grįžo į tavo gyvenimą visu gražumu,
todėl mes nebegalime jo išvengti.
Ar jūs kalbatės?
Ar jis bent žino, kur gyveni?
Polai, jau klausei manęs šito aną savaitę,
ir mano veide galėjai perskaityti atsakymą „ne“.
Taip.
Kodėl nuolat grįžtam prie tėvo temos?
Aš žinau, kad tavo tėvas padarė kažką, kas sugadino jūsų santykius,
ir ko tu man nepasakei.
Iš kur tai žinau?
Šį darbą dirbu jau tūkstantį metų.
Kodėl terapini mane virtuvėje?
Jūs su Džimiu nuolat kalbėdavotės už kabineto ribų.
- Pamaniau, o ko nepabandyt? - Už trijų metrų nuo tavo durų?
Mažais žingsneliais.
Nagi.
Atleisk, man metas į darbą.
Kodėl tu dar čia?
Nes šikau į tavo stalo stalčių.
Nebijok. Pamiršau raktelius.
Todėl mėgstu sėdėt kabinete ir neišeit.
VIS TIK PAŽIŪRĖJAI
Sveikas. Kaip sekėsi su Liz?
Ji neprišiko man į stalčių, taigi, spėju, tai pergalė.
Vis tiek negaliu priversti Šono atsiverti apie tėvą.
Net kalbinau jį už kabineto ribų.
Mėginai jį džiminti.
Taip mano pacientai vadina mano netradicinius metodus...
- To žodžio aš niekad neištarsiu. - Pažiūrėsim.
Mes su Šonu gerai sutariam.
Gal man pakalbint jį apie tėvą?
Ne. Kad man daugiau nesikištum.
Tu nesi jo terapeutas.
Nesikišk, po velnių.
Gerai, Polai, nesikišiu, po velnių.
- Taip. - O ką? Aš galiu nesikišti.
- Aš į daug ką nesikišu. - Duok pavyzdį.
Aš neinu į dviračių salę.
- Ne pats geriausias pavyzdys. - Aš tave pažįstu.
Vos tik Šonui prireiks, tu pasiduosi.
Tu negali nepadėti.
Aš galiu nedaryt bet ko, ko nusprendžiu nedaryt.
Kodėl čia užrašyta: „Aš čia sysiojau“?
Kur?
Dėl Dievo... Duokš man.
- Tai tu užrašei, Polai? - Čia tavo pamišusi kaimynė!
Man neramu dėl Šono.
Jis dirba su savo tėvu.
Jis lengvai gali pratrūkti.
Eina sau, kaip skanu. Ragavai?
Nelengvai ryžausi išmest tave iš namų,
bet žinojau, kad tau reikėjo griežtos meilės, supranti?
Pažiūrėk į save dabar.
Pažiūrėk į mus abu, tiesa?
Tavo mama pradžioj išsigando,
o aš jai: „Ne, vyrui reikia leisti būti vyru.“
Viskas gerai?
Taip. Gerai.
Man patiko tas vagonėlis. Atsisakiau jo dėl nieko.
- Man labai gaila. - Taip. Gaila.
Miegojau su tipu, kuriam nerūpėjau.
Dabar turiu brautis į jo namus ir pasiimt savo daiktus,
įskaitant mėgstamiausią vibratorių.
- Baisiai nemalonu. - Ar jis buvo brangus?
Taip. Šiaip jau, už juos mokėjom abu.
Aš pralenksiu jus abi. Čarlis nori vaiko.
- Tai nėra tikra problema. - Taip, vaikai – smagu.
- Tai ir turėkit jūs tą vaiką. - Kas turės vaiką?
- Brajanas. - Dar nesimato.
- Aš neturėsiu vaiko. - Turėsi.
Taip veikia santuoka.
Jei vienas kažką nusprendė, taip ir bus.
Arba turėsit vaiką, arba skirsitės.
Arba ką nors sugalvosi,
nes tavo meilė Čarliui nenugalima.
Aš irgi noriu tokio Dereko.
Pristatau didžiausią sutapimą gyvenime.
Mano geriausias draugas iš senos darbovietės,
Derikas.
Sveiki. Liz.
- Labas, buba. Kaip tu? - Smagu tave matyti.
- Kaip skaniai kvepi. - Ačiū.
Tu visad skaniai kvepi. Pakaks.
Gerai.
Nepatikėsi, bet Gabė ką tik pasakė, kad nori...
- Nedrįsk. - Nieko. Ji nieko nenori.
- Nieko? - Taip.
Panašu į melą, bet neprieštarausiu.
- Mes valgom čia ar... Ne. - Ne.
- Čia liūdna atmosfera. - Taip.
Mes, Derekai, būnam linksmi.
Beje,
normalu norėti Deriko.
- Gerai. - Sveikinu su vaiku.
- Aš neturėsiu vaiko! - Gerai.
- Nekantrauju pamatyt jo vaiką. - Nebus vaiko. Ne.
Man kažko reikia gyvenime, antraip nugrimsiu į tamsą.
Dar truputis ir eisiu mirkt vonioj, verkti ir gerti vyną.
Aš irgi mielai pamirkčiau su tavim.
Sėdėtume priešinguose vonios galuose
suglaudusios pėdas.
Galėtume net pirštus taip pernerti.
- Mūsų vonia pakankamai didelė. - Žinau!
- Eime dabar! - Vajė... Pala. Ne.
Sakėm, kad nesielgsim taip. Neslysim į prarają.
Imsimės veiksmų.
Tą ir darau.
Kad pralinksminčiau save,
einu fotografuot prieglaudos šunų, kurie greit mirs.
Turėtum dirbt vakarėlių planuotoja.
Nuotraukos jų svetainėje baisios.
Aš nufotografuosiu taip, kad juos paimtų.
- Ir tu eisi kartu. - Tai jau ne.
Aš kalbėsiu apie tavo vaiko problemą kaip apie tikrą.
Tai ir yra tikra problema!
- Dar ne. - Ne.
- Kas čia darosi, po galais? - Atleisk.
Žinau, kad jei barbeni pirštais, vadinasi, stresuoji,
bet mes su Polu sutarėm, kad du terapeutai tau nebus į naudą.
- Todėl aš nesikišiu. - Kaip gudru.
Palikai mane, todėl jei man šakės, tu nekaltas. O jei išsikapstysiu,
tu perdavei mane į geras rankas.
Vienu sakiniu sugebėjai man užkraut kaltę, sumenkint mane ir pažemint.
- Ką moku, tą moku. - Labas.
Negaliu patikėt, kad į treniruotę važiuoju su pavėžėju.
Man reikia mašinos.
Ar mes už ją mokėsim?
Ji pasijus kalta sužinojusi, kad važiuoju
ieškot jai naudoto automobilio.
Nesakai jai dabar, kad paskui galėtum pasimėgaut jos kalte?
Tėvystė, mielasis.
Gerai. Iki pasimatymo.
Gal nori važiuot su manim?
Gal pravėdintum galvą?
Taip. Kodėl ne?
Na, gražuoli.
Atsipalaiduok ir lengvai nusišypsok.
- Ne tu. - Pripažink, kad pasirodžiau puikiai.
Surask man kokį su geromis akimis.
Jų visų akys vienodos.
Dideli smerkiantys stiklo rutuliai. Dieve.
Gerai. Štai taip.
Metas fotosesijai.
- Žinau. - Esi gyvenime matęs šunį?
- Šitas kaip trys šunys. Sėdėt. - Dieve mano.
Gerai.
Mes su Čarliu pernelyg užsiėmę, kad turėtume vaikų.
Maliesi su manim antradienį, trečią dienos.
Tai mano, kaip DPBV, teisė.
Dvigubos pajamos be vaikų.
Mes leisim pinigus kelionėms po pasaulį.
Maui. Nepalas. Paryžius.
Spėju, kad į Paryžių su vaikais negalima.
Galima.
Ten negalima naudotis dezodorantais, ir jie visi rūko.
Žinai, ką? Pasivaikščiokime su jais po parką.
Galima?
Tau galima. Esi didžiausias prieglaudos aukotojas.
- Ką? - Tavo vestuvių proga paaukojau 2000.
Du gabalus?
Būčiau nusipirkęs elektrinį dviratį. Ar naujas blauzdas.
- Tavo blauzdos puikios. - Gavau, ko norėjau. Eime.
Koks šoklys.
Ei...
- ...aš, regis, užblokavau pravažiavimą. - Viskas gerai, Derikai II.
Keista, maniau, vairuosi sportinį automobilį.
Tikrai? Ar neatrodyčiau kaip mulkis?
Šį vaidmenį atlieka tavo akiniai.
Kokie akiniai?
Užsidėsiu vėliau. Gydytojas išrašė.
Taip, jie būtini.
- Galiu tau padėti ar... Taip? - Ačiū.
- Paimsiu tavo mulkiškus akinius. - Ačiū.
- Nėr už ką. - Tai ką mes čia turim?
Dantų šepetėlis, kelios prašmatnios liemenėlės.
- Sausainiai su džemu. Geras. - Jie ne mano,
bet aš jų nusipelniau už savo orumo pamynimą.
Tai čia išsiskyrimo dėžė. Suprantu.
- Nori žinot, kaip susigrąžinau buvusiąją? - Noriu.
Ilgus mėnesius galvojau apie ją ir labai ilgai liūdėjau.
- Ji to neištvėrė. - Aišku.
Dar kartais pašeriu jos katę.
- Tegu gailisi. - Tegu pasimoko.
- Tai mano mobilusis. - Laikai telefoną rankoje.
Tai kitas mano mobilusis.
Tas, kur už vibratoriaus?
Alio. Gabės darbo telefonas. Ji jums perskambins.
Kuris mėgstamiausias?
- Raudonas. - Šitas.
- Taip, neblogas. - Kaip jį vadini?
Klifordu, nes jis...
- didelis ir raudonas. - Didelis ir raudonas.
SULĖTĖKITE
Gatvė uždaryta. Važiuokite aplink.
Negalite užtverti gatvės
tik dėl to, kad rekonstruojate Rasistės Pem namą.
Turbūt ją žinote kaip Pem.
- Mes ją irgi žinom kaip Rasistę Pem. - Nagi. Patraukite tą kūgį.
Gerai. Kelias atidarytas.
Kelias uždarytas. Nespėjote.
Nebūtina būt mulkiu.
O tu kietas? Ir ką padarysi?
Ramiai, Šonai. Šonai, neverta. Kvėpuok.
Kvėpuok.
Šonai, grįžk į mašiną.
Grįžk į mašiną, Šonai.
Prašau, Šonai!
Prašau. Dėl manęs.
Labai blogas sprendimas.
Tie tipai dabar žino, kur gyvenam.
Nė velnio.
Mašiną palikai už kvartalo, pėsčiom atėjom.
Nes tokio didžiulio žmogaus gyvenime nebuvau matęs.
- Tikrai didelis. - Šonai.
Nesupratau, kas atsitiko. Tik balta akyse tapo, kaip anksčiau.
Visą dieną dirbau su tėčiu.
Aš visas įsitempęs.
Kodėl?
Kai grįžau iš Afganistano...
viskas man atrodė beprasmiška.
Man buvo sunku rast priežastį gyventi,
o jis...
elgėsi lyg niekur nieko.
Siaubinga,
bet negali jo kaltint, kad neperskaitė tavo minčių.
Aš jam sakiau!
Sakiau, kad man sunku.
Ar supranti, kaip man sunku?
Aš maldavau pagalbos,
o tu žinai, ką jis?
Pasakė, kad tai praeis.
Kas per šūdas?
Ir nebekalbėjo apie tai daugiau.
Aš ėmiau veltis į muštynes. Ėmiau muštis,
tada jis ėmėsi savo „griežtos meilės“.
Išmetė mane iš namų.
Ir dabar dedasi didvyriu, nes man gerai sekasi?
Lyg tai jo nuopelnas?
Aš girdžiu tave. Ei, Šonai.
Tau žiauriai skaudėjo. Tėvas tave nuvylė. Suprantu.
Ne taip viskas paprasta, girdi, bliamba?
- Jis geras žmogus, girdi? - Žinau, suprantu.
- Jis mane myli, girdi? - Žinau.
Jis arė kaip arklys dėl manęs ir taikstėsi su manim.
Nenoriu, kad apie mano tėvą blogai kalbėtum.
Aš suprantu. Netarsiu daugiau nė žodžio.
Prisėskim. Prisėskim trumpam.
- Aš atsiprašau. - Viskas gerai.
Ačiū.
Įdomu, ką Pem daro su namu?
Kaip maloniai su juo elgiesi.
Jaučiu jo kiaušus sau ant kelių, ir jie karšti.
Tu jį myli, kaip mylėtum ir kūdikį.
Aš negaliu, Liz.
Aš būsiu šūdinas tėvas.
Nusiramink, DPBV.
- Tėvystė tai... - Regis, jam reikia oro.
Ne!
Šunie!
Mano sesuo paskambina ir sako:
„Nepatikėsi, kas nutiko“ ir papasakoja kokį kasdienį įvykį,
pvz., parduotuvėj nukrito mamos perukas.
- Perukai kartais krinta. - Taip.
- Jūs dar čia? - Labas.
Ar tavęs nelaukia studentai, G-taške?
Nevadink manęs G-taške prie naujų draugų.
- Kodėl? - Vėliau paaiškinsiu.
- Tai linksma. - Gerai, ačiū.
Bet jis teisus. Turiu skubėt įkvėpt jaunąją kartą.
Gerai. Puikiai skamba.
- Smagu buvo susipažinti. - Man irgi.
- Iki, Di. - Iki, D Kvadratu.
- Kur mano mulkiški akiniai? - Matau tave. Matau.
- Susitikinėk su juo. - Ką? Ne!
- Pati žinai, kad to nori. - Aš užsiėmusi.
Jei atvirai, aš dar neatsitiesiau po to šūdo su Džimiu.
- Taip. - Manau, kad man
sveikiausia dabar būtų kuriam laikui užrakint savo dziundzę.
- Nežiūrėk ten. - Ką? Tu ten mojuoji.
- Mano dziundzė, noriu mojuoju, noriu ne. - Kaip nori.
Turiu surast žirkles neklausdamas Liz, kur jos.
Tai gali trukt visą dieną.
Tavo tėtis rimtai neleidžia tatuiruotės?
Amžinai jis man nedraus.
Kaip manot, man čia pasidaryt ar čia?
Nežinau. O ką tu manai?
Manau, abi bus gerai.
Tu nė nepažiūrėjai į ją.
Gerai...
Kažkas čia negerai.
Pamiršau gvakamolę.
Kaip mes be jos.
- Ji suprato. - Nieko ji nesuprato.
- Maldauju tavęs, laikykis. - Aš laikausi.
Aš kaip LL Cool Kietas.
Jo vardas ne toks.
- Ar nepalikau pas tave piniginės? - Ne, bet tas kambarys amžiams susitepęs.
- Jame vaidensis tai, ką padarėme. - Jėzau Kristau.
- Labas, tėti. - Labas, išeinu. Tau ko nors reikia?
Nieko. Myliu tave.
Aš tave irgi. Iki, Konorai.
Myliu jus.
Nemyliu, atsiprašau.
Gerai.
Biče.
Tau nebus šoko,
jei pasakysiu, kad tavo tėvas nesakė, jog atvyksi.
Nes tai ne tavo reikalas, Džimi.
Čia mano Vienatvės tvirtovė.
- Šmaikštuolė? - Taip.
Kaip ponia Meizel.
Ką? Aš žiūriu TV.
Meg sakys pagrindinę kalbą
apie tvarią energiją.
- Technologijos institute. - Taip?
- Nieko čia tokio. Ne. - Tai labai svarbu.
Nekantrauju ją išgirst.
Galiu tave porai žodžių?
Aš...
Aš grįšiu, kai išgirsiu „Am!“
Kas?
Šonas man pasakė, kas ten blogai su tėčiu.
Nenorėjau kištis, bet jis vos neįsivėlė į muštynes.
Viskas gerai.
Taip, jis ėmė ir pasakė man.
Kai Šonui buvo žiauriai sunku, jis kreipėsi į tėvą pagalbos.
O jis ignoravo jį. Tai žiauriai įskaudino Šoną.
Jis tau tai pasakė neparagintas?
Taip.
Sakė, kad po darbo dienos su tėvu jautėsi įsitempęs.
Ir tada... Taip.
Ir aš toks „kodėl?“
- Ko tu paklausei? - „Kodėl?“
- „Kodėl?“
- Paklausei kodėl? - Paklausiau kodėl.
Ar dar ilgai mes tai kartosim?
Taip, kasdieniškai paklausiau „kodėl?“
- Dėl Dievo meilės. - Jis ėjo iš proto, Polai.
Nebuvo kada prašyti jo užsimerkti
ir įsivaizduoti didelį juodą tornadą.
Debesį. Aš žinau, kad tu tai žinai.
Aš žinojau, kad sukritikuosi mane,
bet vis tiek atvažiavau. Žinai, kodėl?
Nes man labiausiai rūpi Šonas. O tau?
Aš jį pažįstu. Ar bent skaitei mano pastabas?
Neprivalai atsakyti.
Nes tu neklausai manęs, kad ir ką sakyčiau.
Turėtume dirbt išvien.
Turėtume būt komanda, kaip Betmenas ir Robinas.
Gali būt net Betmenu. Jau kalbi kaip jis.
- Aš priversiu tave už tai sumokėti. - Betmeno žodžiai.
Polai, kodėl taip pyksti ant manęs?
Ar vis dar nori pamokyti? Nes aš jau supratau.
Su Šonu susimoviau.
Bet tik nesakyk, kad supykai, nes jis man papasakojo
tai, apie ką su tavimi nekalba.
Tik nesakyk, kad tavo ego toks didelis.
Iki, Džimi.
Polai.
Am!
Atrodai linksmesnis nei tikėjausi.
Atrodo, nors sykį aš laimėjau.
Papasakok, koks tai jausmas.
Dar nesusivokiau.
- Verčiau tu papasakok man apie kalbą. - O Dieve.
Ne, apsivemsiu. Negaliu apie tai kalbėt.
- Taip? Jaudiniesi? - Taip, labai.
Mano kalba...
Per ilga.
Tai bent. Gana neblogai, taip.
Bet čia supainiojai struktūralizmą su funkcionalizmu.
- Labai gražus namas. - Ačiū.
Ir tu neturėsi tokio namo, jei neužbaigsi šio projekto, aišku?
- Taigi, susikaupk. - Gerai.
- Išties gražus, tiesa? Taip. - Taip.
Visuose sanmazguose šildomos grindys, taigi...
- ...kartais sėdžiu ant grindų. - Geras.
- Labas. - Atleisk.
Nemaniau, kad būsi užsiėmusi, aš trumpai.
Man vis iš galvos neišeina tavo užrakinta dziundzė.
Rimtai? Žinok, čia Kiša.
Ir ji tave girdi, net jei kalbi pašnabždom.
Tai tu jam neduodi?
Žiūrėk į savo projektą.
- Puiku. Dabar ji mano, kad mes pora. - Gerai.
Taigi, pamaniau, kad Derikas tau tiktų dar ir dėl to,
kad tu visad rūpiniesi kitais.
Tai gal nors kartą leisk kažkam pasirūpinti tavimi.
Išsiunčiau tau jo numerį.
- Paskambink jam. - Ką? Biče.
Niekas nežino, pavyks ar ne,
bet, G, tu nusipelnai laimės.
Labai miela.
- Ačiū. - Tu geriausia.
Aš irgi noriu tokio Dereko.
Visi nori.
Mes turėsim šunį. Kol kas jo tau nerodysiu,
nes jam dar reikia susiūti koją
- ir atlikt labai brangią akies operaciją. - Labai laukiu.
- Brajanai, susipažink su Stiuartu. - Labas.
Jis Maiklo draugas, įvaikinimo advokatas.
Jau?
Taip.
Tai nuo ko viskas prasideda?
Jei norit žinot, kokių kūdikių turime,
kelis turiu bagažinėje.
- Ką? - Juokauju.
Man patinka juokauti.
Atvažiavau iš pačios Tarzanos, gal galėčiau trumpai pasinaudoti jūsų tualetu?
Koridoriaus gale.
Labai dėkoju.
Čarli, atleisk man.
Visą dieną galvojau apie tuos vaikus,
ir aš net šunimi pasirūpint negaliu.
- Nemanau, kad esu tam pasirengęs. - Viskas gerai.
Man nederėjo taip skubėti su Stiuartu.
Aš...
Kodėl taip baisu atsiverti?
Aš labai noriu būti tėčiu.
Noriu Kalėdų su trimis kojinėmis.
Noriu vairuodamas atsisukt atgal ir sakyt:
„Prisiekiu Dievu, aš tuoj apsuksiu mašiną.“
Ir noriu būt tėčiu kartu su tavimi.
Juk kuri nors dalis tavęs to irgi nori?
Žinoma.
FYI, baigėsi TP.
Ačiū, Stiuartai.
Kai tavo partneris kažko taip trokšta,
kaip gali atsakyt ne?
Brajanai, smagu būti tėvu.
Pirmus šešerius metus vaikai tiki viskuo, ką jiems sakai.
Tu Helovino proga puošiesi Šer kostiumu?
- Taip. - Gerai. Dabar įsivaizduok,
jog ant rankų laikai kūdikį Sonio drabužiais.
Dievuliau. Kūdikiams auga ūsai ar man teks juos pirkti?
Aš juokauju, nors esu tik 75 proc. tikras, kad juokauju.
Aš susimausiu.
Esu paviršutiniškas narcizas, savo paties tuštybės belaisvis.
Ir nors tai savyje labai myliu,
bet aš juk greitas kritikuoti.
Aš kaip mano tėvas.
Ir, kaip žinote, tėvas jis buvo nevykęs.
Elgiausi kaip tu dabar.
Labai bijojau, sakiau, niekada neturėsiu vaikų.
Laimei, Derekas turi tą keistą talentą pažiūrėti tau į akis
ir pasakyt, kad viskas bus gerai, ir tu juo patiki,
ir apsipili ašaromis.
Labai džiaugiuosi, kad jo paklausiau, nes kai pagimdai kūdikį,
tavo atveju, išimi iš pakuotės,
jautiesi pritrenkta.
Brajanai, tu sau per griežtas.
Esi vienas empatiškiausių vyrukų mano pažįstamų tarpe.
Kai matai, jog kažkam esi reikalingas,
giliai įkvepi ir padedi jiems.
Tai ko dar norėti iš tėvo?
- Ačiū. - Atnešiau.
Noriu, kad ir man tai padarytų.
Di, padaryk jam tą ypatingą.
Gerai, pažiūrėk į mane, Brajanai.
Bet kuriuo atveju...
viskas bus gerai.
Pavyko.
Jam pavyko.
Viskas gerai?
Nesimiega?
Pacientų reikalai.
Galėjau nuspėti.
O ko tu nemiegi?
Nervinuosi dėl tos kalbos.
Tau pavyks puikiai.
Duokš ir man.
Nerimauju dėl vieno žmogaus.
Daug neišspręstų problemų su tėvu.
Dieve mano.
Ar tai aš?
Gali nuskambėt kaip psichologiniai paistalai,
bet prieš kelias savaites pasakiau jam,
kad jei jis nepriims savo praeities,
ji pati jam apie save primins.
Dabar negaliu atsikratyt nuojautos, kad artėja
kai kas baisaus.
Tu jau regi ateitį?
Kai tiek daug metų dirbi tokį darbą,
imi jausti panašius dalykus ore.
Neišspręstos traumos.
Atidėtos akistatos.
KORTNĖ
Du signalai. Kalė.
Visa tai lyg seni skeletai būtinai prisėlins
ir įkąs į užpakalį.
Ar tai skamba beprotiškai?
Truputį.
Tačiau atsirado proga pasakyti tau,
kad mama atvyksta paklausyti mano kalbos,
ir ji nori
pasimatyti ir su tavimi.
Puiku.
Noriu tavęs kai ko paklausti.
Ar manai, jog mano didelis ego?
Atsiprašau. Maniau, juokauji.
Pasvarstykime.
Kartą tu taip sureikšminai savo darbą,
jog neauginai manęs 18 metų.
Galėjai tiesiog pasakyti „taip“.
Man patinka, kad 8.00 val. ryto atneši man kavos,
bet noriu paklausti,
- ar tu anksti keliesi? - Taip. Iki tavęs aplankiau du žmones.
- Tuomet mes ne itin suderinami. - Taip.
Bet orkaitėje turiu glazūruotos klevų sirupu šoninės.
Taigi, gali likti.
Dar turiu paruošus „Žiedų valdovo“ trepo rinkinį.
Jis trunka 30 min. Jam pasibaigus turėsiu bėgt į darbą.
Bloga žinia, kad 15 min. užtruksiu, kad persirengčiau
kokį ansamblį su mažesne iškirpte, jei tu nieko prieš.
Nes mano pacientai neištvers tokio atvirumo.
- Tai blaško. Taip. Labai. - Tikrai? Ačiū.
- Tik akimis. - Pažiūrėjai?
- Juokinga. - Labai gražu.
Mano sesuo, žinoma.
- Duok telefoną. Leisk man. - Gerai. Sėkmės.
Alio. Jūs paskambinot į Gabės kažkokios kabinetą.
- Ji negali atsiliepti. - Geras.
Atsiprašau, ką?
Kaip galiu išdulkinti savo veidą?
- Duokš. - Taip, pakalbėk su ja.
Ko nori? Aš kavos ir šoninės pasimatyme.
Mama pateko į avariją. Ji ligoninėje.
Kadangi ignoruoji mane, tai daugiau nieko nesakysiu.
Apgailestauju.
Ne, jei tai būtų rimta, ji nebūtų padėjusi ragelio.
- Bet aš vis tiek važiuosiu. - Taip.
Gali padaryt man paslaugą?
Gali ištraukti glazūruotą šoninę iš orkaitės
ir atidaryti visus langus,
kad išsivėdintų glazūruotos šoninės kvapas?
- Sakyk tik šoninės. Tu skubi. - O durų kodas
yra 80085.
Taip, jis panašus į žodį „papai“. Ne, nesakyk niekam.
Šoninė, langai, papai.
- Pasakyt visiems. - Ačiū.
Ir pasimėgauk muzika.
Brangusis.
- Gal skubėk pas mamą. - Taip. Iki.
Kas čia?
- Ką tu darai, po galais? - Nežinau.
Jaučiau, kad ateisi ir liepsi man susitvarkyti kabinetą.
Mano ego tikrai didelis.
Aš žinau. Taip.
Tavo veidas per visą viršelį.
Aš parašiau tą knygą, taip?
Įprastai nebūčiau sureagavęs į tai, jog Šonas apie tėvą atsivėrė tau,
o ne man.
Bet prieš tai buvau uždavęs jam klausimą,
apie kurį pamiršau. Tai kaip...
Kam tai rūpi? Aš nuolat viską pamirštu.
- Todėl ir užsirašinėju. - Aš irgi.
Tai tik...
su tuo...
...su Parkinsonu tai tampa vis sunkiau,
ir...
Aš bijau, kad gal man jau pasimaišė.
Tikrai ne, Polai.
Duosiu tau pažadą.
Kai tai prasidės, aš tau pasakysiu.
Tu, žinoma, susinervinsi ir imsi raukytis.
Gali būt, kad labai pyksi ant manęs.
Bet aš tau vis tiek pasakysiu.
Ir dabar tau sakau,
velnias, žmogau,
tu vis dar geriausias šioje srity.
Žinau.
Ir aš atsiprašau, kad kartais būnu kaip rakštis subinėj.
Žinau, kad manai, jog aš tavęs neklausau.
Noriu tau kai ką parodyti.
Tik nepradėk malt šūdo.
Aš dar bendrauju su Rėjum
tavo dėka.
Tu turi draugą.
Aš tau padėjau rast draugą.
Aš dabar liausiuos, bet atsiųsi man tai?
Ne, imkimės darbo.
Aš skaitinėjau tavo pastabas apie Šoną.
Taip, perskaičiau jas iškart po to, kai atsiuntei jas man.
Nesišypsok.
Kai jis atsisieja nuo realybės, akyse jam tampa balta.
Ką tai reiškia?
Nikai Furi, tai pirmas tavo išėjimas pažaisti.
Turiu tave įspėti,
kad tas žmogus, Liz, greičiausiai šaipysis iš tavo akies tvarsčio, taigi...
Sveiki?
Ką tu čia veiki, po galais?
Atsiprašau. Atnešiau Alisos piniginę.
- Ketinau įdėti į pašto dėžutę. - Duok ją man.
Gerai.
Galiu kai ko paklausti?
- Ar jiems viskas gerai? - Tu rimtai, bliamba?
Atsiprašau. Taip.
Palauk.
Jiems jau geriau.
Kaip ir mums visiems.
Ačiū.
Ar tau viskas gerai?
Taip.
Taip, viskas gerai.
Išvertė Egidija Namavičė