Ei!
Ēst gribi?
Ai, velns, velns, velns!
Tā bija kļūda. Atvaino!
Nē, ne tevis dēļ. Es... Ak dievs! Esmu tāda maita.
Nē, neesi.
Samera ir mana labākā draudzene. Viņa nedrīkst par to uzzināt.
Un pilnīgi neviens nedrīkst par to uzzināt. Es...
Labrīt, puis! Pie tevis steidzas svaiga olmaizīte.
Vai labi gulēji?
- Jep. - Uz priekšu! Ir skaista diena.
Viņš neklauvē?
Kad ir svaigas olmaizītes, tad ne.
Tev vajadzēja redzēt Šona seju.
Viņš bija tik nikns un satriekts.
Gluži kā es, kad uzzināju, ka man būs trešais puika.
Ei, nešausti sevi!
Kurš gan nav pārdevis uzņēmumu partnera atsvešinātajam tēvam?
- Kāpēc tu tā saki? - Tu pajokoji,
tāpēc domāju, ka plēšam jokus...
- Nē, es drīkstu jokot. Tu ne. - Labi. Nomierinies! Panāc!
Apskausimies! Atvaino! Panāc!
Panāc, panāc! Tu tiksi ar to galā.
- Velns! - Jā.
Nu drīkstu jokot, kad tava seja ir manos cičos?
Nē, bet man tas patīk.
Tev vajadzēja redzēt Lizas seju.
- Es nesavaldījos, vecīt. - Ei, mēs visi kļūdāmies.
Klau, reiz manās drūmajās dienās,
kad biju salietojies, apēdu pusi no Alises bioloģijas projekta.
Manai aizstāvībai - tas bija cilvēka DNS modelis no Twizzlers končām.
Viņa dabūja 4. Bet bija garšīgi.
Nu, paldies. Esam uz viena viļņa.
Neticami, ka uz viņu tā sakliedzu.
Ai, velns!
Velns!
Varbūt atlikušo mūžu no Lizas izvairīšos.
Esmu mēģinājis. Tas neizdodas, Šon.
Viņa tevi atrod.
Ei, tev asiņo celis.
- Pat nejautā! - Kas notika?
Ak dievs! Ko tu nesaproti, kad saka "nejautā"?
Atvaino, mīļā!
- Tev no viņas bail, vai ne? - Un? Tev bail no Lizas.
Un kā vēl! Viņa ir baisa.
Viss ir galīgā pakaļā.
Nē.
Zinu, kā vari to labot.
Tātad Džimijs teica, lai nāku ar to pie tevis.
Man patīk, kad Džimijs ko saka.
Būs interesanti, jo iepriekš pie psihoterapeita neesmu bijusi.
- Grūti noticēt. - Apžilbini mani!
Zinu - tu domāji, ka izdari man kaut ko ļoti labu.
Man nevajadzēja aiziet pa gaisu, un es atvainojos.
Nē, man bija ar tevi jāaprunājas.
Es ļoti atvainojos.
- Esam izlīguši. - Labi.
BAISĀ KAIMIŅIENE PĀRDOD BIZNESU
Malači.
ŠONAM BIJA EMOCIONĀLA REAKCIJA VIŅI TO ATRISINA
Liza, es centīšos pateikt to patiesi.
Man prieks, ka šurp atbrauci.
Un viss?
Ko - gribi, lai novelku bikses un mans dibens sāk plaukšķināt?
Nu tā.
- Cik tu viņam maksā? - Necik.
Jā, tas izklausās atbilstoši.
Nu paldies.
Šī bija laba doma. Ēst virtuļus man patīk labāk nekā iet pārgājienā.
Paskaties uz to mazuli!
Viņš vai viņa taču neizturētu visu pārgājienu.
Viņš vai viņa? Viņai mugurā ir rozā kleitiņa ar vārdu "Emilija".
- Tagad iedod man! - Labi.
Čau! Cik tu esi smuka!
Vakar tu to teici man.
Ja smuki ir visi, tad smuks nav neviens.
Tev piestāv, Čārlij.
Mums savu vairošanās plānu neuzspied, Džeims!
Tas bija viens no punktiem, kas mūs satuvināja.
Mēs abi negribam bērnus.
Nē, bērnus negribi tu.
Es teicu, ka varu bez bērniem iztikt, nevis ka negribu.
- Kas tu esi? Kas notiek? - Varbūt atstāsim viņus uz mirkli.
Kāpēc? Šis ir tik intīms brīdis.
- Tieši tāpēc, Maikl. - Nekas.
Es bērniņu gribētu.
Bet, ja mums viņa nebūs,
tad es būšu tas varonis, kurš pacēlās tam pāri laulības dēļ.
Arī es varu būt varonis, vismaz izliekoties, ka to apsveru.
Cik drosmīgi!
Jūs varat satikt mūsu adopcijas speciālistu.
- Viņš man ir draugs. - Tas būtu lieliski.
Nu, ja Braiens ir tam gatavs.
Smejies, Čārlij? Braiens ir varonis.
Ak vai! Jā, kāds te apkakājās.
- Drīkstu palīdzēt? Ja? - Jā. Lūdzu.
Ejam, smirdulīte!
"Tev piestāv, Čārlij"?
Nevaino mani! Tieši tu neļāvi mūsu draudzībai nomirt.
Es... Tā vēl ir te.
Ei, puika!
Tavs tētis ar blīkšķi ir atgriezies tavā dzīvē.
Nevaram no tā vairs izvairīties.
Vai abi esat aprunājušies?
Vai viņš zina, kur tu dzīvo?
Pol! Tu man to jautāji pirms nedēļas
un no manas sejas redzēji, ka nē.
Nuja.
Kāpēc mums vienmēr jāatgriežas pie tēta?
Klau, zinu, ka tavs tētis izdarīja ko tādu, kas jūsu attiecības sabojāja
un ko tu man neesi izstāstījis.
Kā es to zinu?
Es ar šo nodarbojos jau tūkstoš gadus.
Kāpēc tu mēģini ārstēt mani virtuvē?
Jūs ar Džimiju ārpus kabineta runājāties visu laiku.
- Gribēju izmēģināt. - Trīs metrus no tavām durvīm?
Jāsāk ar mazumiņu.
Nu!
Atvaino! Jābrauc uz darbu.
Kāpēc tu vēl esi te?
Tāpēc, ka iekakāju tava galda atvilktnē.
Atslābsti! Tikai aizmirsu atslēgas.
Tāpēc man nepatīk atstāt kabinetu.
TOMĒR PASKATĪJIES
Ei! Kā gāja ar Lizu?
Viņa nenolika kluci manā atvilktnē, tāpēc tā laikam ir uzvara.
Joprojām nevaru panākt, lai Šons man izstāsta par tēti.
Pat mēģināju runāt ar viņu ārpus kabineta.
Ei! Mēģināji viņu džimijot.
Tā pacienti sauc manas netradicionālās metodes.
- Es to vārdu nekad nelietošu. - Redzēsim.
Mēs ar Šonu joprojām esam čomi.
Vai man pamēģināt noskaidrot par to tēti?
Nē. Vairs nekādas iejaukšanās!
Tu vairs neesi viņa psihoterapeits. Nelien, kur nevajag!
Labi, Pol. Es nelīdīšu, kur nevajag.
- Kā tad! - Ko? Es varu nelīst, kur nevajag.
- Es nelienu daudz kur. - Piemēram?
Es neesmu gājis uz SoulCycle.
- Kaut būtu kas labāks! - Es tevi pazīstu.
Tiklīdz Šonam vajadzēs, tu padosies.
Tu nevari nepalīdzēt.
Es varu nedarīt jebko, ko es apņemos nedarīt.
Kāpēc tur rakstīts "Es te iečurāju"?
Kur?
Ak, dieva d... Iedod to man!
- Vai to uzrakstīji tu, Pol? - Tava vājprātīgā kaimiņiene!
Esmu noraizējies par Šonu.
Darbs kopā ar tēti.
Daudz nevajadzēs, lai viņš salūztu.
Šis ir nāvīgi labs. Esi pagaršojis?
Bija grūti izmest tevi no mājas,
bet es zināju, ka tev vajag mazliet skarbas mīlestības, vai ne?
Nu, paskaties uz sevi tagad!
Paskaties uz mums abiem!
Tava mamma sākumā bija nobijusies,
bet es teicu: "Nē. Ļauj vīrietim būt vīrietim!"
Viss labi?
Jā. Labi.
Es to furgonu mīlēju. Un atteicos no tā veltīgi.
- Man žēl. - Jā. Stulbi.
Es kniebos ar čali, kam biju vienaldzīga.
Nu man jāielaužas viņa mājā, lai atdabūtu savas mantas,
ieskaitot mīļāko vibratoru.
- Cik nejēdzīgi! - Vai tas bija dārgs?
Jā. Daudzus no tiem nopirkām uz pusēm.
Es pārsitīšu jūs abas. Čārlijs grib mazuli.
- Tā nav nekāda problēma. - Jā, mazuļi ir forši.
- Lai ir mazulis! - Kam būs mazulis?
- Braienam. - Tev pat nav redzams.
- Man mazuļa nebūs. - Būs gan.
Tā laulībā notiek.
Ja viens no pāra to grib, lēmums ir pieņemts.
Vai nu jums būs mazulis, vai izšķirsieties.
Vai arī izdomāsiet, ko darīt,
jo tava un Čārlija mīlestība ir neuzveicama.
Es gribu tādu Dereku.
Tad šī ir lielākā sagadīšanās, kāda var būt.
Šis ir mans labākais draugs no bijušā darba.
Deriks.
Sveiki! Liza!
- Čau, draudziņ! Kā klājas? - Prieks tevi redzēt.
- Tu labi smaržo. - Paldies.
Tu vienmēr smaržo labi. Nu tā.
Tā.
Neticēsi, bet Gabija tikko teica, ka grib...
- Nē! - Neko. Viņa negrib neko.
- Neko? - Jā.
Izklausās pēc meliem, bet lai būtu.
- Ēdīsim te vai... Nē. - Nē, nē.
- Te noskaņojums ir pārāk drūms. - Jā.
Mums, Derekiem, patīk būt priecīgiem.
Un, starp citu, tas nav nekas slikts - gribēt Deriku.
- Labi. - Vēlreiz apsveicu ar mazuli.
- Man mazuļa nebūs! - Nuja.
- Nevaru sagaidīt, kad viņam būs mazulis. - Mazuļa nebūs. Nē.
Man dzīvē kaut ko vajag, citādi ieslīgšu galīgā tumsā.
Esmu jau gandrīz gatava sēdēt vannā, raudāt un dzert vīnu.
Man tas patiktu, un es domāju - ar tevi.
Burtiski - es būtu vannas otrā galā.
Un mēs varētu salikt kopā pēdas un šādi savienot kāju pirkstus.
- Mūsu vannā tam vietas pietiks. - Es zinu.
- Izdarām to tagad! - Ak die... Pag! Nē.
Teicām, ka to nedarīsim. Mēs neslīdēsim aizā.
Mēs būsim proaktīvas.
Es piedalos.
Lai sevi uzmundrinātu,
braukšu uz patversmi fotografēt nāvei nolemtos suņus.
Tev vajadzētu plānot ballītes.
Vietnē redzamās bildes ir garām.
Es uzņemšu labas, lai kāds viņus paņemtu sev.
- Un tu brauksi līdzi. - Nekādā gadījumā.
Es pret tavu mazuļa jautājumu izturēšos kā pret īstu problēmu.
Tā ir īsta problēma!
- Joprojām nav. - Nav.
- Kas, pie velna, notiek? - Atvaino!
Zinu - kad tu bungo pirkstus, esi apjucis.
Bet mēs ar Polu vienojāmies, ka divi psihoterapeiti reizē par labu nenāk,
- tāpēc es neiejaukšos. - Baigi jauki!
Tu mani uzmet, tāpēc, ja sabrukšu, nebūs tava vaina. Bet, ja viss būs labi,
tad tāpēc, ka nodevi mani labākās rokās.
Ar vienu teikumu tu liki man sajusties vainīgam, mazvērtīgam un pretīgam.
- To es protu. - Sveika!
Neticami, ka man jāņem Lyft, lai mācītos braukt.
Mums jānopērk man mašīna.
Vai par to maksāsim mēs?
Viņa jutīsies vainīga, kad uzzinās, ka tūlīt braukšu
apskatīt viņai lietotu mašīnu.
Tātad tu to nesaki tagad, lai varētu iebāzt degunā vēlāk?
Tādi tēvi ir, bērniņ!
Labi. Līdz vēlākam!
Vai negribi braukt līdzi?
Zini, lai izvēdinātu galvu.
Labi. Kāpēc ne?
Tā, skaistuli!
Atslābsti un nepiespiesti man uzsmaidi!
- Ne tu. - Zinu. Bet atzīsti, ka man izdevās.
Labi. Atrodi kādu ar laipnām acīm!
Viņiem visiem acis ir vienādas.
Lielas, savādas stikla bumbiņas, kas pauž nosodījumu.
Labi. Aiziet!
Tagad tava kārta fotografēties.
- Zinu. - Vai tu suni nekad neesi saticis?
- Šis ir kā trīs suņi. Tā. Sēdi! - Ak dievs!
Tā.
Mums ar Čārliju bērni nevar būt. Esam pārāk aizņemti.
Tu te esi pulksten 15.00 otrdienā.
Varu to atļauties, jo mums ir DINB.
Dubulti ienākumi, nav bērnu.
Mēs domājām notriekt to naudu, apceļojot pasauli.
Maui. Nepāla. Parīze.
Esmu diezgan drošs, ka Parīzē mazuļi nav atļauti.
Ir gan.
Bet viņi tur smēķē un nedrīkst lietot dezodorantu.
Zini ko? Aizvedīsim viņus uz parku!
Vai mēs to drīkstam?
Tu jā. Esi patversmes lielākais sponsors.
- Ko? - Ziedoju 2 taukšķus kā tavu kāzu dāvanu.
Divus taukšķus?
Es būtu varējis nopirkt e-riteni, Liza. Vai jaunus kāju ikrus.
- Tie ir lieliski. Nu taču! - Ko gribēju, dabūju. Tā, ejam!
Kā viņš lec!
Ei...
- Laikam piebraucu priekšā. Atvaino! - Nekas, Derik numur divi.
Un jocīgi. Es tevi vairāk iztēlojos kā čali ar sporta mašīnu.
Tiešām? Vai tad es neizskatītos pēc kretīna?
Nu, to jau tu savā ziņā esi panācis ar saulesbrillēm.
Kādām saulesbrillēm?
Vēlāk pacelšu. Tās ir optiskās.
- Jā. Tev tās vajag. - Jā.
- Drīkstu palīdzēt, vai... Jā? - Paldies.
- Pacelšu tavas tizlās saulenes. - Paldies.
- Nekādu problēmu. - Nu, kas mums te ir?
Zobu suka, daži smalki krūšturi.
- Maizītes Pop-Tarts. Forši. - Nu, vispār tās nav manas,
bet es tās nopelnīju, pilnīgi atsakoties no savas pašcieņas.
Ak šī ir šķiršanās kaste. Ir piedzīvots.
- Gribi zināt, kā atriebos bijušajai? - Protams.
Mēnešiem par viņu domāju un ļoti ilgi biju bēdīgs.
- Viņai tas bija par daudz. - Domāju gan.
Es arī šad tad vēl baroju viņas kaķi.
- Nu viņa redzēs! - Tā būs mācība.
- Tas ir mans mobilais. - Bet tavs mobilais ir tev rokā.
Šis... Tas ir mans otrs mobilais.
Tas, kas zem vibratora?
Hallo! Gabijas darba telefons. Viņa atzvanīs.
Kurš tev patīk vislabāk?
- Sarkanais. - Šis.
- Jā, tas ir jauks. - Kā tu to sauc?
Klifords, jo tas ir...
- liels un sarkans. - Liels, sarkans.
Iela ir slēgta. Jums jābrauc pa otru ceļu.
Jūs nedrīkstat slēgt visu ceļu tāpēc vien, ka remontējat rasistes Pemas māju.
Droši vien zināt viņu kā Pemu.
- Zinām arī kā rasisti Pemu. - Nu taču! Noņemiet to konusu!
Labi. Ceļš ir vaļā.
Ceļš ir ciet. Par vēlu.
Nav jau jāuzvedas kā kretīnam.
Tu esi skarbais? Ko tad tu darīsi?
Ei, mieru, Šon! Šon, tas nav tā vērts. Tikai elpo!
Elpo! Ei!
Šon, kāp atpakaļ mašīnā! Ei!
Kāp atpakaļ mašīnā, Šon!
Lūdzu! Šon!
Lūdzu! Manis dēļ.
Tas tiešām bija nejēdzīgi.
Tagad tie čaļi zinās, kur dzīvojam.
Nē, nezinās.
Tu noparkojies kvartālu tālāk un liki nākt kājām.
Tāpēc, ka tas bija lielākais cilvēks, ko savā mūžā esmu redzējis.
- Viņš bija liels. - Šon!
Es nezinu, kas notika. Viss kļuva balts, tāpat kā agrāk.
Es visu dienu strādāju kopā ar tēti.
Esmu uzvilcies.
Kāpēc?
Kad es tikko biju atgriezies no Afganistānas...
likās, ka nekam nav jēgas.
Man bija ļoti grūti atrast iemeslu, kādēļ turpināt dzīvot,
un... viņš izturējās tā, it kā viss būtu kārtībā.
Nu, briesmīgi, bet nevar vainot tēti par to, ka viņš nespēj nolasīt tavas domas.
Es viņam pateicu!
Es pateicu, ka man ir grūti.
Vai zini, cik man tas ir smagi?
Es burtiski lūdzos, lai viņš palīdz.
Un zini, ko viņš izdarīja?
Teica, ka tas pāries.
Nu kas tas ir?
Un tad viņš atteicās par to runāt.
Bet es sāku iekulties kautiņos. Es kaujos,
un tad viņš sāk muldēt par savu skarbo mīlestību.
Izmet mani no mājas.
Un nu viņam liekas, ka viņš ir kaut kāds varonis, tāpēc ka man klājas labi.
Vai tas būtu viņa nopelns?
Es saprotu. Ei, Šon!
Tu piedzīvoji lielas sāpes. Tēvs tevi pievīla. Es saprotu.
Ei, tas viss ir sarežģīti, ja?
- Viņš ir labs cilvēks. Skaidrs? - Es zinu. Es saprotu.
- Viņš mani mīl, ja? - Es to zinu.
Viņš manis dēļ ir strādājis kā traks un daudz pārdzīvojis.
Tāpēc es negribu dzirdēt, ka tu runā sliktu par manu tēvu.
Es saprotu. Neteikšu vairs ne vārda.
Mēs apsēdīsimies. Uz brīdi apsēdīsimies.
- Atvaino! - Ir labi.
Paldies.
Nez ko Pema savai mājai dara?
Cik tu esi jauks pret to draugu!
Es uz savas ciskas jūtu viņa riekstus, un tie ir karsti.
Tu viņu mīli. Tāpat kā tu mīlētu mazuli.
Es nevaru, Liza.
Zinu, ka būtu sūdīgs tētis.
Nomierinies, DINB!
- Būt par vecāku... - Šķiet, mūsu draugam vajag vairāk gaisa.
Nē!
Suns!
Pa, pa, pa!
Kad vien māsa piezvana, viņa tā:
"Tu neticēsi, kas notika." Un tad seko kaut kas ikdienišķs -
zini, veikalā Walmart mammai nokrita parūka vai kas.
- Parūkas tiešām krīt. Jā. - Krīt gan.
- Ei! Jūs abi vēl te? - Ei!
Vai tev nav jāvada nodarbība, G punkt?
Nesauc mani par G punktu manu jauno draugu priekšā!
- Kāpēc? - Vēlāk izstāstīšu.
- Smieklīgi. Jā. - Labi, paldies.
Labi. Bet viņam taisnība. Man tiešām ir paaudze, kas jāiedvesmo.
Skaidrs. Izklausās labi.
- Prieks iepazīties. - Man arī.
- Labi, Dī. - Labi, Dī Kvadrātā.
- Uzlikšu savas tizlās brilles. - Saprotu.
- Tev jāaiziet ar viņu uz randiņu. - Ko? Nē!
- Tu zini, ka viņu gribi. - Nav laika.
Un es joprojām atgūstos no visa tā sviesta ar Džimiju.
- Jā. - Domāju - pagaidām
visveselīgāk man būtu turēt manu vāveri aiz atslēgas.
- Ei, neskaties tur lejā! - Ko? Tu uz to norādi.
- Es uz to drīkstu norādīt. - Atvaino! Kā teiksi.
Man jāiet sameklēt šķēres, neprasot Lizai, kur tās ir.
Tāpēc tas aizņems gandrīz visu dienu.
Tavs tētis tiešām neļaus tev tetovēties?
Viņš nevarēs neļaut mūžam.
Domā - man vajadzētu vienu te vai varbūt te?
Nezinu. Kā liekas tev?
Domāju - abējādi ir labi.
Tu uz viņu pat nepaskatījies.
Tā...
Kaut kas te nav kārtībā.
Aizmirsu gvakamoli.
Gvakamoli vajag.
- Viņa noteikti zina. - Viņa nezina.
- Es tevi lūdzu - tēlo vēso! - Esmu vēsais.
Esmu LL Vēsais Vēsais.
Tā viņu nesauc.
- Vai tavā istabā nepalika mans maks? - Nē, bet tā istaba nekad nebūs tīra.
- To vajās tas, ko izdarījām. - Apžēliņ!
- Sveiks, tēt! - Sveika! Dodos prom. Vai tev ko vajag?
Nē. Mīlu.
Es tāpat. Visu labu, Konor!
Mīlu.
Nē. Es atvainojos.
Nu labi.
Vecīt!
Tu nebūsi pārsteigta,
ka tavs tēvs nevienam no mums nav teicis, ka atbrauksi.
Tā nav tava darīšana, Džimij.
Šis ir mans Vientulības cietoksnis.
- Viņa ir jautra, ko? - Jā.
Kā Meizelas kundze.
Ko? Es skatos televizoru.
Mega teiks galveno runu
par ilgtspējīgu enerģiju.
- Caltech. - Tiešām?
- Nē, tas nav nekas liels. Nē. - Tas ir kas milzīgs.
Nu taču! Nespēju sagaidīt.
Ei, man ar tevi ātri jāaprunājas.
Es...
Atgriezīšos, ja dzirdēšu "Ak!".
Kas?
Šons man izstāstīja, kas ir ar viņa tēvu.
Es neiejaucos, bet viņš gandrīz sāka kauties.
Viņam viss kārtībā.
Tad viņš... Jā, viņš man tā kā izstāstīja.
Agrāk, kad Šonam gāja vissliktāk, viņš lūdza, lai tētis palīdz.
Tētis viņu ignorēja. Vispār necēla ne ausu.
Viņš tev to izstāstīja bez jebkādas skubināšanas?
Jā.
Viņš teica, ka ir tiešām uzvilcies, strādādams kopā ar tēti.
Un tad... Jā.
Es tā: "Kāpēc?"
- Ko tu teici? - "Kāpēc?"
- "Kāpēc?"
- Tu teici: "Kāpēc?" - Teicu: "Kāpēc?"
Vai mēs tagad visu laiku viens otram to sacīsim?
Es to pateicu ļoti nevērīgi. Teicu: "Kāpēc?"
- Nolāpīts! - Viņš bija sapsihojies, Pol.
Man nebija laika pateikt, lai viņš aizver acis
un iztēlojas lielu, melnu tornādo.
Tas ir mākonis. Un zinu, ka tu to zini.
Es zināju, ka braucu šurp, lai dabūtu pa mizu,
tomēr atbraucu. Zini, kāpēc?
Tāpēc, ka man svarīgākais ir palīdzēt Šonam. Un tev?
Es viņu pazīstu. Vai tu manas piezīmes izlasīji?
Tev nav jāatbild.
Jo tu vairs neklausies, ko es saku par jebko.
Bet mums būtu jāstrādā kopā.
Mums būtu jāstrādā kā komandai - kā Betmenam un Robinam.
Tu pat vari būt Betmens. Tu jau izklausies kā viņš.
- Es likšu tev par to samaksāt. - Tieši tā Betmens teiktu.
Pol, kāpēc tu uz mani tā dusmojies?
Vai joprojām centies man ko iemācīt? Jo es saprotu.
Ar Šonu es salaidu dēlī.
Bet, lūdzu, nesaki, ka esi sarūgtināts par to, ka man viņš atklāja
ko tādu, ko nestāstīja tev.
Lūdzu, pasaki, ka tavs ego nav tik liels.
Visu labu, Džimij!
Pol!
Ak!
Izskaties priecīgāks, nekā domāju.
Šķiet - varbūt vienreiz esmu vinnējis.
Pastāsti, kāda ir sajūta.
Vēl mēģinu to aptvert.
- Labāk izstāsti man par Caltech! - Ak dievs!
Nē, es izkorķēšos. Nespēju par to runāt.
- Jā? Esi uztraukusies? - Jā, ļoti.
Tas ir... Mana runa...
Tā ir pārāk gara.
Tu re! Tā. Jā, ir diezgan labi.
Bet esi te sajaukusi strukturālismu ar funkcionālismu.
- Jauka māja. - Paldies.
Bet tu tādu nekad nedabūsi, ja salaidīsi dēlī šo projektu, skaidrs?
- Tāpēc koncentrējies! - Labi.
- Tā tiešām ir forša, ne? Jā. - Jā.
Visās vannas istabās ir apsildāmas grīdas flīzes, tāpēc...
- dažreiz es sēžu uz grīdas. - Jauki.
- Sveiks! - Atvaino!
Nezināju, ka esi aizņemta. Runāšu īsi.
Es nespēju beigt domāt par tavu aizslēgto vāveri.
Tiešām? Tā. Šī ir Kīša.
Un viņa tevi dzird, pat ja tu čuksti.
Tātad jūs viņam nedosiet?
Atgriezies pie sava projekta!
- Vareni. Nu viņa domā, ka salaižam. - Forši.
Klau, domāju, ka otrs Deriks tev derētu tāpēc,
ka tu vienmēr rūpējies par citiem.
Tāpēc varbūt ir laiks kādam parūpēties par tevi.
Es tev atsūtīju viņa numuru.
- Piezvani viņam! - Ko? Vecīt!
Mēs nezinām, vai tas izdosies,
bet, Džī, tu esi pelnījusi būt laimīga.
Tas ir ļoti jauki.
- Paldies. - Tu esi labākā.
Es gribu tādu Dereku.
Visas grib.
Mums tagad ir suns. Vēl nevari ar viņu iepazīties,
jo viņam uz kājas liek šuves
- un veic ļoti dārgu acu operāciju. - Gaidu ar nepacietību.
- Braien, iepazīsties ar Stjuartu! - Čau!
Viņš ir Maikla draugs - adopcijas speciālists.
Jau?
Jā.
Tad kā tas vispār sākas?
Nu, ja gribat zināt, kādi bērni mums noliktavā ir,
daži man ir mašīnas aizmugurē.
- Ko? - Es jokoju.
Man patīk, ja ir jautri.
Es braucu no pašas Tarzānas. Drīkstu ātri izmantot jūsu labierīcības?
Uz priekšu pa gaiteni.
Liels paldies.
Čārlij, atvaino!
Es domāju par mazuli visu dienu,
bet es pat nespēju parūpēties par suni.
- Nedomāju, ka esmu tam gatavs. - Tas nekas.
Un nevajadzēja tevi pārsteigt ar Stjuartu.
Es...
Kāpēc man tā bail būt godīgam?
Es tiešām gribu būt tētis.
Es gribu Ziemsvētkus ar trim zeķēm,
un es gribu vadīt mašīnu un, skatoties pār plecu, teikt:
"Zvēru pie dieva - es griezīšu mašīnu atpakaļ."
Un es gribu būt tētis kopā ar tevi.
Vai daļēji to negribi arī tu?
Protams.
Jūsu zināšanai - beidzies tualetes papīrs.
Paldies, Stjuart.
Kad partneris kaut ko tik ļoti grib,
kā var teikt nē?
Braien, būt tēvam ir vienreizīgi.
Pirmos sešus gadus viņi tic visam, ko saki.
Halovīnā tev patīk pārģērbties par Šēru.
- Jā. - Jā. Gribu, lai iztēlojies,
ka rokās nes bērniņu, kas saģērbts kā Sonijs.
Ak dievs! Vai bērniem aug ūsas, vai tās būs jānopērk?
Es jokoju, bet tikai par 75 % esmu drošs, ka jokoju.
Es būšu garām.
Esmu virspusīgs narciss, kas ir pats savas patmīlības gūsteknis.
Un, kaut arī tas man ļoti patīk,
esmu nejauks un nosodošs.
Esmu kā mans tētis.
Un, runājot par tēva lomu, tā viņam diez ko neizdevās.
Es biju tāda pati kā tu.
Man bija tik ļoti bail, ka teicu: man nekad nebūs bērnu.
Par laimi, Derekam ir tāda dīvaina spēja ieskatīties acīs
un pateikt, ka viss būs kārtībā. Un ik reizi es viņam noticu
un izplūstu asarās.
Esmu ļoti priecīga, ka viņam paklausīju, jo, kad tas bērniņš piedzimst
vai - kā tev - tiek izcelts no kastes...
pārņem tādas emocijas!
Braien, tu esi tik paškritisks,
bet jau tagad esi viens no iejūtīgākajiem cilvēkiem, ko pazīstu.
Kad ieraugi kādu, kam esi vajadzīgs,
tu ievelc dziļu elpu un meties palīgā.
Ko vēl no tēva var prasīt?
- Paldies. - Ei, nu re!
Gribu, lai viņš to izdara.
Dī, viņam vajag īpašo.
Tā. Paskaties uz mani, Braien!
Lai vai kas tas būtu...
viss būs kārtībā.
Pārliecināju.
Pārliecināja.
Tev viss labi?
Nevari aizmigt?
Pacientu lietas.
Varēju iedomāties.
Kāpēc neguli tu?
Esmu uztraukusies par savu runu.
Tev izdosies lieliski.
Iedod mazliet!
Esmu norūpējies par vienu jaunieti.
Daudz neatrisinātu problēmu ar tēvu.
Ak dievs!
Vai tā esmu es?
Izklausīsies pēc tīrās muldēšanas,
bet pirms dažām nedēļām es viņam teicu:
ja ar savu pagātni netiksi skaidrībā...
tā pie tevis atgriezīsies.
Es nevaru atbrīvoties no sajūtas, ka tuvojas kas slikts.
Tad nu tu esi gaišreģis?
Ja ar šo nodarbojas tik ilgi, cik es,
var sajust, ka kaut kas briest.
Traumu atstāšana bez ievērības.
Izvairīšanās no nepatīkamām sarunām.
KORTNIJA
Divi zvani. Maita.
Ir sajūta, ka visi tie vecie skeleti pielavīsies klāt
un iekodīs mums pakaļā.
Izklausās ārprātīgi?
Mazliet.
Bet tā man ir laba iespēja pateikt,
ka uz manu runu atbrauks mamma,
un, kamēr viņa būs te,
viņa gribēs satikt arī tevi.
Labi.
Es tev ko pajautāšu.
Vai, tavuprāt, man ir liels ego?
Es atvainojos. Man likās, ka stāsti joku.
Nu, padomāsim.
Reiz tu biji tā pārņemts ar darbu,
ka 18 gadus mani neaudzināji.
Varēji vienkārši pateikt "jā".
Es atbalstu to, ka astoņos atved man kafiju,
bet tas liek man domāt:
- vai esi rīta cilvēks? - Jā. Šodien šis man ir trešais randiņš.
- Nu, diez vai esam saderīgi. - Ak tā.
Bet man jau krāsnī cepas bekons ar kļavu sīrupu,
tāpēc vari arī palikt.
Un man rindā ir Gredzenu pavēlnieka mūzikas trepa remikss.
Tas ir 30 minūtes garš. Pēc tā man jābrauc uz darbu.
Sliktā ziņa - 15 minūtes no mūsu randiņa pavadīšu,
pārģērbjoties tērpā ar mazāku dekoltē, ja neiebilsti.
Šis maniem pacientiem ir par daudz.
- Tas novērš uzmanību. Jā. Un kā vēl. - Jā? Paldies.
- Vai paskatījies? - Tikai ar acīm.
- Smieklīgi. - Tās ir jaukas.
Protams, ka zvana mana māsa.
- Iedod telefonu! Tikšu galā. - Labi. Lai veicas!
Hallo! Te Gabijas Kaut Kādas birojs.
- Viņa tagad nevar runāt. - Jauki.
Atvainojiet! Ko?
Kā gan es varētu izdrātēt sev seju?
- Jā, tev ar viņu jāparunā. - Dod šurp!
Ko tu gribi? Man ir kafijas un bekona randiņš.
Mamma iekļuva avārijā. Viņa ir slimnīcā.
Un, tā kā tu no manis izvairies, neko vairāk neteikšu.
- Jūtu līdzi. - Nē,
ja tas būtu nopietni, viņa klausuli nenomestu.
- Bet man jāaizbrauc. - Jā.
Izdarīsi pakalpojumu?
Izņem no krāsns to bekonu ar sīrupu
un tad atver visus logus, lai māja nesmird pēc bekona ar sīrupu.
- Saki tikai "bekons"! Tev jāsteidzas. - Un durvju slēdzenes kods ir 80085.
Jā, kā "pupi" - BOOBS. Nē, nevienam nestāsti!
- Bekons, logi, pupi. Visiem izstāstīt. - Paldies.
Un izbaudi mūziku!
Mans dārgums!
- Tev jābrauc pie mammas. - Jep. Atā!
Kas tas... Kurš to dzied?
- Ko, ellē, tu dari? - Nezinu.
Man bija sajūta, ka tu nāc pateikt, lai sakārtoju istabu.
Man tiešām ir liels ego.
Es to zinu. Jā.
Tava seja aizņem visu tavas grāmatas vāku.
Nu, es to sarakstīju, ne?
Parasti man būtu vienalga, ka Šons
par tēvu izstāstīja tev, nevis man.
Bet tieši pirms tam es uzdevu viņam jautājumu,
pilnīgi aizmirsis, ka esmu to jau jautājis. Tas ir...
Kāda starpība? Es visu laiku kaut ko aizmirstu.
- Tāpēc es rakstu piezīmes. - Nu, es arī.
Vienkārši...
ar to...
ar to Pārkinsonu tas kļūst arvien grūtāk.
Un...
man ir bail, ka varu nojūgties.
Nu nē, Pol.
Sarunāsim tā.
Kad pienāks laiks, es tev pateikšu.
Un tu to uztversi slikti un savilksi tādu seju.
Tā dēļ tu droši vien būsi pret mani ļoti nejauks,
bet es tomēr pateikšu.
Un tagad es tev saku:
sasodīts, vecīt...
tu joprojām esi labākais.
Es zinu.
Un es atvainojos, ka reizēm esmu kā skabarga pakaļā.
Un zinu - tu domā, ka nekad tevī neklausos.
Gribu tev ko parādīt.
Tikai nereaģē kā kretīns!
Es joprojām satieku Reju.
Pateicoties tev.
Tev ir draugs.
Es radīju tev draugu.
Tūlīt apklusīšu, bet vai tu man to pārsūtīsi?
Nē. Ķersimies pie darba!
Es pārskatīju piezīmes, ko tu man atsūtīji par Šonu.
Jā, es izlasīju, tiklīdz tās atsūtīji.
Beidz smaidīt!
Kad viņš atslēdzas, viss kļūst balts.
Ko tas nozīmē?
Tā, Nik Ferij, šis ir tavs pirmais rotaļu randiņš.
Tikai brīdinu -
tas cilvēks, Liza, droši vien pasmiesies par tavu acs apsēju. Tāpēc...
Labvakar!
Ko, ellē, tu te dari?
Atvainojos. Alise aizmirsa savu maku.
- Gribēju ielikt pastkastē. - Dod to man!
Labi.
Vai drīkstu pajautāt?
- Vai viņiem viss normāli? - Tu runā nopietni?
Es atvainojos. Nuja. Es atvainojos.
Pagaidi!
Nu jau viņiem ir labāk.
Mums visiem.
Paldies.
Vai tev viss normāli?
Jā.
Jā, ir labi.
Ei!
Tulkojusi Inguna Puķīte