Vy Summer neznáte, když zuří.
Je fakt děsivá. Může mě doslova zabít.
Jen ať to zkusí. Kopnu ji do frndy, že odletí do jinýho vesmíru.
Ježíši, je to její nejlepší kámoška.
Jo, ale když půjde do tuhýho, ví, na čí jsem straně.
Mám tě ráda.
A spát s klukem kámošky se na střední musí.
U mě to byl Shaunin kluk Justin.
Nakonec jsme se spolu zasmály, že při orgasmu brečel.
To je blbý?
No nic.
- Ale vážně. Máte se rády, ne? - Jo.
To přejde. Dej tomu čas.
Máš pravdu.
- Jsem ráda, že jsi zpátky. Mám tě ráda. - Já taky.
Já ti řekl to samý, Alice. Řeklas, že jsem blbec, co ti nerozumí.
Od Gaby to znělo rozumněji.
To chápu.
- Čau! Jsem zpátky! - Hurá!
Hurá!
- Mám radost. - Jo. Já taky.
Jsme zpátky!
Jo, to už jsme dělali.
Na kávu ti seru. Jdu pro šampaňský.
No jo. Šampaňský.
Už nevím, tohle mě někdy bavilo?
Summer se mnou prý nemá čas mluvit,
protože má moc práce se šukáním všech mých kámošů.
Ále, zlatíčko. Daniela neošuká. Má hrozně malinký ruce.
- Mami... - Už těch sebelítostivých keců nechej.
Rozhodla jsem se, že se zítra vrátíš do školy. Bez debat.
Celej život mi stojíš za zadkem,
a když tě jednou potřebuju, tak mě ani nepodpoříš?
Ty jsi taková...
Opovaž se.
Prý jsem monstrózní svině.
Ty jo. A přežil to?
Jo, řekla jsem mu, ať si dá bacha,
nebo ho zabiju a budu mít jiný dítě, co vypadá jak on. Ještě ovuluju.
Rozhlásím to.
Víte co, po troše alkoholu zapomenu, že se to stalo. Na zdraví.
- Na Connorovo zdraví. - Jo.
Promiňte. Haló?
- Kvalitka. - Bublinky.
- Ranní šampáňo. - Co?
- Ahoj. - Ahoj.
Jak je na tom?
Dost ho zřídili.
Má zlomenou nohu. Už je po operaci,
a než tam půjdete, musím vás varovat...
Co?
Je totálně zdrogovanej.
Podívejme se, kdo přišel.
Moje oblíbená kapela, Gaby a bílí spasitelé.
Je to vtipný.
Tak šup, něco zazpívejte.
TERAPIE PRAVDOU
Jsem strašidlo.
Kolik mu těch léků dali?
Zdá se, že hodně.
Pod prostěradlem jsem byl já.
- Jo, to jsme viděli. - Super.
- Strčili mi hadičku do péra. - Seš klikař.
Ale ten, co to dělal, byl moc milej.
Kdybyste potřebovali hadičku do pinďoura, doporučuju ho.
Poznamenám si jméno.
Člověk nikdy neví.
Jmenuje se Lawrence.
- Toho si vymyslel. - Ne.
Poslyš, chci ti říct, že my všichni ti rádi pomůžeme.
Ty a Paul mi pomáháte furt.
A vidíš, jak bezvadně to funguje. Díky, velká hlavo.
Velká hlavo?
To ti zůstane.
Liz! Má nejoblíbenější obchodní partnerka, co mě kdy zradila.
Postavilas mě na nohy a pak mi je podkopla.
Ty vado.
Co tu děláš ty, Jimmyho šukno?
Hele, abys věděl, já už Jimmyho šukna nejsem.
Jednou jí byla a bude jí vždycky.
To je fakt.
- Prý. - No tak.
Ale ne.
Mami, ona mě chtěla políbit.
Proboha.
Alice?
Teď se líbá s tím divným klukem od sousedů.
- Hej! - Jo. Ten skrček divnej je.
Ahoj.
To slyším, kdykoliv jdu za kámoši
- do nemocnice... Bože. - Taky divnej.
Briane, pozor. Je sjetej a trochu agresivní.
Bože můj! Nejlepší právník všech dob!
Mám tě moc rád.
- A já tebe. To je moc milý. - Co blbneš, Seane?
Ale dítě si nepořizuj. Byl bys hroznej táta.
A sakra. Hej. Teď řekni něco o mně.
Vykuř si, Pam.
To se fakt povedlo.
Chci vidět svýho tátu. Je tady?
Zlato, táta tu byl, ale už musel odejít.
Už byste měli jít i vy. Musí si odpočinout.
- Jo. - Stavíme se za pár hodin, jo?
Fajn, velká hlavo.
Je úměrná tělu.
Je moc velká.
Můžete na chvilku?
Když Tim zjistil, že se Sean zase popral, rozčílil se a odešel.
Nechci, aby tu nebyl ani pak.
Můžete s ním promluvit? Dělají terapeuti něco takového?
Běžně ne.
Ale existuje nová, průlomová metoda. „Jimmování.“
Ne. Jsme Seanovi k dispozici a chceme vám pomoct.
Ale to, co po nás chcete... to neděláme.
Chápu. Díky, že jste přišli.
Informujte nás, ano?
Hledal jsem mimina za sklem. Nic takovýho neexistuje.
Je jich plná místnost a nesmí se tam. Musel bych znát rodiče. To je absurdní.
MRZÍ MĚ TO. LOUIS
Proč by se zbavovali...
Hej, můžu tě hodit domů, ale stavíme se v čistírně.
Já tě svezu, jestli chceš.
Ale v čistírně rozdávají žvýkačky.
- Aha. - To je lákavý.
Jedu s Brianem.
Zbyde víc pro mě.
- Ale díky. - Měj se.
Kde mám kafe?
Říkal jsem, že jdu pro kafe,
ale zavolal jsem Seanovu tátovi a on si mě asi zablokoval.
Tak jsem se ptal jeho mámy, kde asi je, a v největším stresu
prý Tim rybaří na jezeře Balboa.
Co ty na to? Zajedeme tam a přemluvíme ho, aby se vrátil.
Nepojedu jimmovat tátu nějakýho pacienta.
Použil jsi sloveso jimmovat.
Sice pohrdavě, ale přece.
- To se nepočítá. - Ale jo.
- Nepočítá. - Počítá.
- Nepočítá. - Nepočítá.
- Bugse Bunnyho na mě nezkoušej. - Ty jimmovat chceš.
Ale nemůžeš, protože bys uznal, že my dva
jsme ze stejnýho lahodnýho těsta.
Řekls až moc znepokojivých věcí.
Ani nevím, čím začít.
Tak víš co? Pojedu tam sám.
Vystup si a zavolej si Lyft.
- To neumím. - Vždyť jsi tak přijel.
Sakra.
Fajn, tak já pojedu taky. Ale jenom abych tě pohlídal.
- Víš co? To nestačí. - Ne.
Paule, přiznej, že jet chceš,
nebo si vystup.
- Jdeme toho blbečka zjimmovat! - Jo! Díkybohu, žes souhlasil.
Bál jsem se, že jsem to neodhadl.
Courtney mi vzala roky mýho mládí,
a teď mám kvůli mámě cítit vinu? To je kravina.
Co ode mě chceš slyšet?
Nevím. Že i když se Courtney vzchopila, můžu ji nutit, aby se dál starala o mámu.
Děláš, co je správný.
A že je v pořádku, že jde máma na operaci a já tam nebudu.
S tím taky musím souhlasit?
Jo. Ta operace je ambulantní, víš? Ségra tam s ní bude.
Děláš to nejlepší, co můžeš.
A když při tom máma přijde o oko, stejně by tě neviděla, kdybys tam byla.
To bylo strašně milý. Pojď sem.
- Mám tě ráda. - Taky.
A koukni se na ten talent. Ti psi vypadají skvěle.
Ale tenhle nevím. Vypadá trochu namyšleně.
Je to děvkař. Všechny ojede a pak je ignoruje. Je to problém.
Co to děláte?
Novou výzdobu.
Hodně vás sponzoruju, tak jsme vešly.
To nemůžete.
Vím, že jste říkali, že se moje fotky na web nehodí,
ale potřebuju, aby se mi něco povedlo. Mám zrovna milion osobních problémů.
Týkají se dětí a food trucků.
A sousedům to neříkejte, ale už neovuluju.
To fakt vědět nemusím.
Říkala jsem si,
že byste třeba mohl přimhouřit oko a nechat mě to dodělat.
Prosím.
Fajn.
- Jupí! - Díky.
Stejně je hned sundáte, co?
- Jo. - No tak.
- Mně to nevadí. - Ne.
- To je jedno, sundám je. - Ne!
- To je jedno. - Není!
A víte co? Doufám, že je nikdo neadoptuje a všichni skončí...
Ne. Nedoufám, že všichni skončí.
Snad budou dál žít, ale doufám, že uspí vás.
- Ne. - To nemyslím vážně.
To vůbec nemyslím vážně. Omlouvám se. Snad budete žít. Nashle.
Hej, Liz!
- Aha, ty jdeš za mnou. - Jo.
- Díky za tu dlouhou jízdu bez mluvení. - Není zač. Být s tebou je radost.
Chováš se hrozně divně. Polívá mě pot.
Musím s tebou mluvit a nevím,
jak ti říct, co ti potřebuju říct.
Potřebuju drink. Co ty? Namícháme si martini?
Je 11 dopoledne a mně je 17, ale klidně.
Aha, dobře.
Vrhnu se na to. Takže takhle.
Už nějakou dobu se bavím
s tím mladým mužem...
co ti přejel mámu.
Děláš si prdel?
Poslouchej, bude to dobrý. Ne, ale poslouchej.
Přišel ti vrátit peněženku...
- On tu byl? - Jo.
Kdy? U domu?
- Mluvil jsi s ním nebo... - Neptej se,
nebo zpanikařím, tak mě to nech doříct.
- Tak už to řekni. - Přišel sem
a já na něj: „Táhni od nich. Zmiz.“ A on: „Promiňte.“
Ale asi ho to ranilo, jakože „promiňte“.
Ptal jsem se, jestli je v pohodě, a on, že jo, ale lhal.
Jsem teď děsně empatickej, protože s Charliem budeme mít dítě.
Klukovi bychom dali jméno Peter Bernadette a holce samozřejmě Bernadette Peters.
Tak jsem šel do kavárny, kde pracuje.
Ne za ním, jen se zeptat, jestli je v pořádku.
A jeho šéf byl jak Tony Soprano, akorát víc sexy.
Takovej chlap, co by tě zřídil, ale zároveň dobře líbá.
Škoda, že nemám fotku. Tak jsem se na Louise zeptal jeho šéfa.
A ten povídá: „No, má hrozný deprese.
Je to depkař, ale za to ho vyhodit nemůžu. To by byla diskriminace.“
Pak Louise zavolal, dali jsme se do řeči,
a Alice, on vede tak deprimující život jako z filmu Requiem za sen.
Ne z prostředka, kde ujíždějí na heroinu,
ale z konce s těma zadkama, kde ti dojde, že to není sranda.
Nemá kamarády.
Nemá si s kým promluvit. Trpí.
Tak jsem se s ním šel projít a popovídali jsme si,
protože jsem věděl, že bych si to neodpustil,
kdybych mu aspoň nezkusil pomoct. Takže tak. To je celý.
A od té doby se co pár dní vídáme.
A občas si v noci píšeme.
A sleduje mě na instagramu. Tak. Teď ty.
Chci s ním mluvit.
Aha. Bude jednodušší, když mi to řekneš a já mu to napíšu.
Okamžitě mě k němu zavez,
nebo řeknu tátovi, že se kámošíš s chlapem, co zabil mámu.
- Mám vzít vodu? - Pojď.
Time? To není možný. Vy sem taky jezdíte na ryby?
- Jak jste mě našli? - Cože? To je naše místečko.
Co používáte, Carolina Rig?
Ten je super na položenou.
Poslala nás za vámi vaše žena.
On tomu věřil. To byl rybářskej slang. Hledal jsem to na Googlu.
Je tu hezky, co? Jezdíval jsem sem na ryby s tátou.
Jimmy ne, ten nesnáší lodě.
Na střední jsem byl na raftu, kterej se převrátil.
A odnesl mě proud.
Vůbec jsem nevěděl, kde jsem, a bylo to prostě dost děsivý.
Řekni mu, kde se to stalo.
Na „líné“ řece v hotelu.
Poslouchejte, Time, teď jsme všichni na dně.
Jako potápějící se crankbait...
Nepoužívejte ty nově naučený výrazy.
Já myslel, že jsem do toho vplul. Ne? Dobře.
Chci říct, že je toho na vás moc...
- Víte, jak se cítím, jo? - Promiňte...
Paule, to nedělej. Nelíbí se mi to.
Já nic.
Málem jsem umřel, Paule.
Time, dejte nám pět minut.
Možná, když to uděláte znovu.
Paule, dost!
Tak?
Jo, tak dobře.
Lásko, to mě mrzí.
Ty fotky byly tak dobrý.
Viděls je vůbec?
No jasně. Na jedné byl pes.
Psi byli na všech.
- Takže hlavní myšlenku jsem pochopil. - Déčko.
- Co je? - Kde je Connor?
Jestli se tady fláká, může mi pro ty fotky zajít do auta.
Jel zpátky do školy.
Cože? On odjel?
Jo.
A to se s náma nerozloučil?
Co?
No, se mnou se rozloučil.
Proboha, Déčko.
- Objali jste se? - Jo.
Ale bylo to takový to divný chlapský objetí jednou rukou.
- Jakože... chápeš. - To je hrozný.
Nelíbilo by se ti to.
- Je to děs. - Jo.
- Sakra. A je pryč. - Jo.
- Tos vůbec nezvládl. - Mohlo to dopadnout líp.
- Ahoj. - Ahoj.
Máš rád nečekaný trapný návštěvy?
- Pojďte dál. - Jo.
Prosím.
Ahoj.
- Jsem rád, že jsi tu. - Do peněženky jste mi dal vzkaz. Hnus.
Chápu. Už se to nestane.
Dáte si něco k pití? Vodu?
Voda by byla super. Alice, máš ráda vodu?
Co je s tebou?
Jsem nesvůj. Zvykni si.
- Zajdu pro vodu. - Jo.
Posadíte se?
Jo, sezení máme rádi.
- O čem se vůbec bavíte? - No, o ničem. Třeba o sportu.
- O tom nic nevíš. - To je urážlivej předsudek.
Dobře, tak o jakým sportu?
Však to znáš, o pickleballu, o Monopoly. Prostě o sportu.
Snad se nebavíte o mně.
To bych nikdy neudělal. Přísahám.
Tak jak se máš? Brian říkal, že už máš řidičák a hlásíš se na vysokou.
Asi toho máš hodně.
Neměl by vám o mně nic říkat.
Popravdě většinou mluví o sobě.
Ptá se mě na věci jako:
„Sluší mi tohle oblečení?“
Nebo: „Slušelo by mi dítě?“ Chce vědět, jestli by mu něco slušelo.
To sedí.
Už vím, že správná odpověď je ano.
Jsem typ, kterýmu sluší všechno.
Měly to být tři soudem nařízený lekce zvládání vzteku.
Ale vstoupili jste do toho vy
a úplně syna zblbli.
Teď se tváří, že za všechno můžu já, protože to na nás rádi svádíte.
Takže terapii asi v lásce nemáte.
Terapie nezabere přes noc,
ale nakonec člověku pomůže pojmenovat a změnit nepříjemné emoce,
myšlenky a chování. Kdybyste tomu dal šanci...
To jako fakt?
Myslíš, že se teď hodí ho přesvědčovat o výhodách terapie?
Nechci ti připomínat, že jsi v mým týmu.
Tak se na nás nedívejte jako na terapeuty.
Berte nás jako dva táty,
z nichž jeden má moc rád svoje pádlo.
Podívejte, byl jsem ve stejné situaci, odcizil jsem se svojí dceři.
Podvedl jsem její mámu,
a když se s dcerou odstěhovala, moc jsem neprotestoval,
protože jsem se hrozně styděl.
Nebyl jsem na jejím prvním recitálu. U první menstruace.
- Ježíši. - Jo, jste normální?
Po smrti ženy jsem se na dceru nedokázal podívat.
Utekl jsem před ní k alkoholu a práškům.
Posral jsem to, když mě potřebovala nejvíc.
A přesto s váma mluví?
Je to zázrak, ale ano.
Snažím se to každý den napravovat.
Takže jste oba příšerní rodiče.
No, on jo.
- Dneska mě dost kritizuješ. - Víte, co říkala policie?
Sean se ani nebránil.
Prostě je nechal, ať ho mlátí.
- Proč by to dělal? - Podle mě si chtěl ublížit.
Cítí se provinile kvůli tomu, jak se na vás zlobí.
Na toho, koho miluje nejvíc na světě.
Měli byste ho vidět jako malýho.
Tady měl ďolíček, pořád se culil.
Ale potom, co se vrátil odtamtud...
to bylo jako žít s cizím člověkem.
Měl v sobě obrovskou zlost.
Neuměl jsem mu pomoct.
- A pořád to neumím. - Pojďte si s ním promluvit.
- Ne. - Poslyšte...
No jo, už jste svoje řekli.
Díky za popovídání.
Cítím se teď ještě hůř než před hodinou.
To je terapie?
Jo, tak nějak.
Nemusíte s ním mluvit. Ale měl byste.
Pojď, Jimmy. Půjdeme.
Vodu jsem dopila, takže co teď?
Běž, jestli chceš.
Já nevím, co chci.
Já mám pocit, že jsme to uzavřeli.
Má ten pocit ještě někdo? Co?
- Vážně? - Jsem nesvůj. Já tě varoval.
Prý jsi mi napsala dopis.
Co v něm bylo?
Doslova si to nepamatuju, ale bylo tam něco jako...
„Čau, zmrde.
Zabils mi mámu, zničil mi život, vyřídil tátu
a to všechno jenom proto, že seš sobeckej ochlasta.
Lidi se ke mně teď chovají jinak, přišla jsem o kámoše.
A když se probudím, jedinej člověk, se kterým to chci probrat,
už tu není a nikdy nebude a za to všechno můžeš kurva ty.“
Dobrý dopis.
Můžeš mi o ní něco říct?
Proč?
Já ji neznal.
Já znám jenom... ten konec.
Víš, jak jí trhali zub moudrosti,
a když se probírala z narkózy,
pořád se chlubila, jak má hebkej zadek?
- Briane! - Co? Řekla sestře, ať si sáhne.
To bych zrovna nevyprávěla.
Máš pravdu, promiň.
A co bys vyprávěla?
Ahoj.
Ahoj, jenom se chci zeptat, jak na tom jsi. Dobrý?
Jsi s tou depresí ve vaně, obklopená svýma fotkama pejsků?
Ne, makám v posilce.
Mají tam docela ozvěnu. A šplouchá to tam.
Nic mi není. Moje problémy nejsou problémy.
Na co si mám stěžovat? Že je má oblíbená kosmetička pryč,
tak musím jít k té druhé?
Hele, Liz, takhle se neshazuj.
Problémy to jsou, a když si nedáš pozor, doženou tě.
Teď mě poslouchej. Vylez z té vany a běž si pohrát s kameny.
No tak. Chci slyšet, jak ji vypouštíš.
Ne, je tady teplo a bezpečí.
Domluvíme se.
Ty vylezeš a zkusíš se dát do kupy a já s mámou půjdu na tu operaci.
A řekneš sestře, že jí celej život děláš kazišuka?
Co? Netlač na mě. Vypusť tu vanu.
Ať to slyším.
Hodná holka.
- Děkuju. - Tak ahoj.
Ahoj.
Mám vás tu obě?
Ne, mami, jsem tu jen já.
Neser.
Jsem tu, mami.
Zvládla jsem to, ne?
- Jo. - Krásně.
A na horské dráze mi uletěla oblíbená čepice.
Byla jsem naštvaná.
Tak mě máma hned vzala do obchodu
a koupila tam tři čepice s Goofym.
Zuřila jsem. Ta stará byla jiná. Ve své staré čepici jsem vypadala cool.
Ale ona říkala, že to nebylo čepicí.
Že to bylo tím, jak jsem se v ní cítila.
Což byla lež. V té s Goofym jsem totiž vypadala jak blbka.
Ale jí slušela.
Seklo jí všechno.
To byl dobrej den.
Asi byla hodná a byla s ní sranda.
Taková kombinace se moc nevidí.
Je to tak.
Moc mi chybí.
Tamto je kdo?
To je Sara. Byla...
Je to moje snoubenka.
Je hezká.
My...
Proč koupila tři čepice? Tvoje máma. Proč tři?
Když jsme k té dráze běžely, vrazila do jednoho kluka,
jemu spadla zmrzlina na zem a rozbrečel se.
Jeho máma říkala, že to nevadí, ale tu mou to mrzelo.
Tak koupila ještě jednu, kdybychom ho znovu potkaly.
Hledaly jsme všude.
A našly jste ho?
Jo. Bylo to skvělý.
Na to už jsem zapomněla.
Děkuju.
Přemýšlel jsem o tom, co ti chci říct.
Že bych ti to rád vysvětlil. Proč jsem za tím volantem seděl.
Jak toho lituju.
Ale na tom nezáleží,
protože se to stalo a byla to jenom moje vina.
A nemůžu to nijak napravit.
Můžu ti jenom říct, že není chvíle, kdy bych na ni nemyslel.
A na tebe. A na tvého tátu.
Myslím na vás úplně... pořád.
Je mi to neskutečně líto. Já...
- Chtěl bych to změnit. Vrátit se a... - Odpouštím vám.
Cože?
Odpouštím vám.
To by udělala máma.
Děkuju.
Nechtěl...
Děkuju.
Jdu ven.
A kam?
Je tu novej obchod. Kouknu se na pásky.
Není to obchod s páskama, ale určitě je tam mají.
Držím palce.
Jo. Jsi nejlepší.
Hej, já...
To neřeš. Nic.
Co? Mně můžeš říct všechno. Obvykle to děláš.
Mám pocit, jako... Já ti nevím.
Necítíš se někdy tak divně, jako by tě všechno přemohlo?
Tak nějak hloupě.
To s těma fotkama psů se mě fakt dotklo, víš?
Chybí mi ta dodávka.
A náš dům mám ráda, to víš.
Ale bez kluků mi připadá takovej prázdnej.
Ale je tišší.
Jo. A voňavější.
Jo. Tak co kdybychom ti pořídili novou dodávku?
Grilovanej sýr?
- Ten bych uměla i připravit. - Jo.
Víš co? Je mi skvěle. Užij si ty pásky.
Super. Uvidíme se pak.
Mám tě rád, zlato.
Já tebe taky.
Bože, jsem nabitej nervózní energií.
- Nezajdeme do herny? - Jasně.
Počkej, Briane.
Vím, že jsem ti předtím vynadala, ale jsem ti vděčná, že ses s ním spojil.
Bylo to pro mě něco novýho.
Ale stejně...
Někdy je jednoduchý poznat, že někdo potřebuje pomoc.
Má to vepsaný ve tváři.
Nevím, proč tam musela zůstat. Byl to jen šedej zákal.
Uplatila jsem doktora, aby ji tam nechal, ať máš volnej večer.
- Jsi moje hrdinka. - A chtěla jsem ti ukázat svůj dům.
Jo.
- Je nechutně luxusní. - Jo. Ne asi.
Snobský. Předražený.
Neříkej, že máš svícny.
Jasně, těch mám hromady.
Aha. Páni.
Takže mě tady chceš ponižovat?
- Jo, tak trochu. - Aha.
Ale nejenom to.
Courtney, propouštím tě.
Co to má znamenat?
Chtěla jsem ti říct...
Vím, jak mámu obskakuješ.
A jak se snažíš dát si život do pořádku.
Jsem na tebe fakt hrdá.
Díky.
Měla jsem strach, že kdybys odešla, máma by se obrátila na mě
a popravdě nevím, jak bych na to mohla říct ano nebo ne.
Ale to není tvůj problém. Ten je můj.
Už jsi to odčinila. Víc než dost.
To je pravda.
Jenom tě prosím, abys mi dala ještě chvilku na rozmyšlenou, co s mámou.
A pak odtamtud prostě vypadni. Jo?
Na to se napiju.
- Kolik času chceš? - Asi tak 20 let?
- Dva dny. - Osm let.
- Dva týdny. - Tři měsíce.
Dej mi tři měsíce.
Platí.
Jak se cítíš, mladej?
Pořád mě bolí celý tělo. Ale už je to lepší.
Jo.
Máma říkala, že jste mluvili s tátou.
Je tady?
- Víš, s tátama je to složitý. - Jo.
Ne vždycky ti pomůžou, když potřebuješ.
Ale nakonec jo. Třeba já. Trvalo mi to rok.
- Ahoj. - A tohle bylo mnohem rychlejší.
Ahoj, tati.
Dopřejeme jim chvilku soukromí.
Díky.
Oba víme, že o pocitech mluvit neumím.
- To nevadí, tati. Nic neříkej. - Nech mě mluvit.
Když jsi mi řekl, že jsem tě zradil...
rozčílil jsem se tak moc proto...
žes... měl pravdu.
Seane, moc mě to mrzí.
To je dobrý, tati. Jsme v pohodě. Budeme v pohodě.
Jo.
Musíš se rychle uzdravit, ať můžeme na ryby.
Teď breakdance tancovat nebudeš.
- Nerozesmívej mě. - Měls takový období.
To je tak dojemný.
Nekoukej na ně.
Paule, je to dojemná chvilka.
Mám takovou radost, že cokoliv, co udělá, udělám já tobě.
Tohle nedělej.
Přestaň.
Paule, jestli nechceš, tak si odsedni.
Neodsednu. Musíš se naučit respektovat hranice.
On to chtěl a já se neptám. Pracuju pro něj.
Ty jo, jsou úžasný.
Ale no tak.
Já mám hezkýho psa, ale když ho fotím, začne si lízat zadek.
No, když může...
Ale tohle je spíš na fotografovi.
- Myslíš... - Jo.
Tak mi pomoz.
On je tady, ty s sebou máš foťák... Pojďme do parku.
Jakože teď?
Jo. Jakože teď.
Jasně. Proč ne?
Super. Tak jdeme. Pojď, kamaráde.
Má šťastnej den.
- Pozor. Opatrně. - Je roztomilej. Promiň.
Překlad titulků: Kristina Himmerová