Jūs neesat redzējuši Sameru, kad viņa ir nikna.
Viņa tiešām ir baisa. Viņa burtiski varētu mani nogalināt.
Bāc, lai pamēģina!
Es viņai tā iesperšu pa vāveri, ka aizlidos uz nākamo Visumu.
Apžēliņ, Gabij! Tā ir viņas labākā draudzene.
Jā, zinu. Bet, ja tā notiks, gribu, lai Alise zina manu nostāju.
Es tevi mīlu.
Turklāt vidusskolas laikā mēs visas pārguļam ar draudzenes puisi.
Man tas bija draudzenes Šonas čalis Džastins.
Beigās mūs abas satuvināja tas, ka viņš ļoti raudāja, kad beidza.
Kas tur slikts?
Nuja. Nopietni - jūs ar Sameru viena otru mīlat,
- ja? - Jā.
Tas viss aizmirsīsies. Tam tikai vajag laiku.
Tev taisnība.
- Cik labi, ka esi atpakaļ. Es tevi mīlu. - Es tevi arī.
Es tev teicu to pašu, Alise.
Tu pateici, ka esmu muļķis, kas tevi nesaprot.
No Gabijas tas izklausās gudrāk.
Es saprotu.
- Ei! Viņa ir atpakaļ! - Jei!
Jei!
- Kā es priecājos! - Jā. Es arī.
Esam atpakaļ!
Jā, mēs to jau izdarījām.
Ej galīgi ar savu kafiju! Atnesīšu šampanieti.
Jā. Šampanieti.
Aizmirsu - vai man jebkad šis ir paticis?
Samera raksta, ka nevar ar mani runāt,
jo ir pārāk aizņemta, kniebjoties ar visiem maniem draugiem.
Mīļum! Ar Denjelu viņa nekniebsies. Viņa rokas ir ļoti mazas.
- Mamm... - Klau,
tev ir jābeidz šis sevis žēlošanas sviests.
Zini, ko esmu nolēmusi?
Rīt tu atgriezīsies skolā. Punkts.
Tu man esi kritusi uz nerviem visu mūžu,
un nu, kad vienreiz man tevi vajag, tu pat nespēj mani atbalstīt?
Tu esi tāda...
Pasaki!
Ei!
Viņš mani nosauca par Kingkonga kuci.
Vai viņš vēl elpo?
Jā. Es teicu, lai viņš pievaldās,
citādi viņu novākšu un uztaisīšu vēl vienu bērnu, kas izskatās kā viņš.
Man vēl ir ovulācijas.
Pateikšu tālāk.
Zināt ko? Mazliet grādīgā, un es vairs neatcerēšos, ka tas noticis. Priekā!
- Priekā! Priekā, Konor! - Priekā!
Atvainojiet!
Hallo!
- Labs gan! - Burbuļūdens.
- Jā, rīta šampis. - Ko?
- Sveiks! - Sveiks!
Kā viņam ir?
Viņš ir diezgan stipri piesists.
Viņam ir lauzta kāja. Operāciju jau uztaisīja.
Un, klau, pirms ejat iekšā, man jūs jābrīdina...
Kas?
Viņš ir baigā kaifā.
Skat, kas te!
Mana mīļākā grupa - "Gabija un baltie glābēji".
Smieklīgi.
Aiziet! Nodziediet kaut ko!
Esmu spoks.
Cik viņam tās zāles iedeva?
Izskatās, ka daudz.
Tas biju es. Biju paslēpies zem segas.
- Jā, mēs redzējām. - Tas bija lieliski.
Man krānā ielika cauruli.
- A-ha. - Laimīgais!
Bet čalis, kas to darīja, bija ļoti jauks.
Ja jums kādreiz vajag krānā cauruli, man ir vislabākais cauruļu licējs.
Pierakstīšu vārdu.
Nekad nevar zināt.
Viņu sauc Lorenss.
- Lorenss ir iedomāts. - Nē.
Ei! Es tikai gribu, lai zini: mēs visi tevi atbalstām.
Jūs ar Polu vienmēr mani atbalstāt.
Un re, cik labi veicas. Paldies, Lielgalvi.
Lielgalvis?
Tas ir uz palikšanu.
Liza! Mana mīļākā biznesa partnere, kas mani jebkad nodevusi.
Tu mani savāci un tad uzmeti.
Sasodīts!
Ko tu te dari, Džimija kniebēja?
Tā, klau! Es tev paziņošu, ka vairs neesmu Džimija kniebēja.
Kas ir Džimija kniebēja vienreiz, tāda ir vienmēr.
Viņš nekļūdās.
- Tā ir dzirdēts. - Beidz!
Nē.
Mamm, viņa mēģināja mani nobučot.
Ak dievs!
Alise!
Tagad viņa bučojas ar jocīgo kaimiņpuiku.
- Ei! - Jā. Tas mazais ķēms ir jocīgs.
Ei!
Šī skaņa man skan galvā ik reizi, kad apmeklēju draugus
- slimnīcā... Ak dievs! - Kā jocīgu piemin...
Braien, es būtu piesardzīgs. Viņš ir salietojies un uzbraucošs.
Ak dievs! Visu laiku labākais jurists.
Kā es tevi mīlu!
Es mīlu tevi.
- Tas tiešām ir mīļi. - Kas par lietu, Šon?
Bet mazuli tev nevajag. Tu būtu briesmīgs tētis.
Johaidī!
Ei! Pasaki par mani!
Ej dēt, Pema!
Tas ir labais.
Es gribu redzēt savu tēti. Vai viņš ir te?
Mīļum, tētis te bija, bet viņam bija jāiet prom.
Vispār domāju - jums visiem jāiet. Viņam jāatpūšas.
- Jā. - Mēs piekāpsim
tevi apraudzīt pēc dažām stundām, ja?
Labi, Lielgalvi.
Galva ir proporcionāla ķermenim.
Tā ir daudz par lielu.
Drīkstu ātri aprunāties?
Kad viņš saprata, ka Šons atkal iekūlies kautiņā,
Tims noskaitās un aizgāja.
Negribu, lai, Šonam pamostoties, tēta te nebūtu.
Varbūt varat ar viņu parunāt? Vai psihoterapeiti to dara?
Parasti ne.
Nu, ir gan tāda jauna, inovatīva pieeja, ko sauc par džimijošanu.
Nē. Mēs te esam Šona dēļ, un mēs gribam jums palīdzēt.
Bet to, ko jūs lūdzat, mēs nedarām.
Saprotu. Paldies, ka atbraucāt.
Informējiet mūs, ja?
Es mēģināju atrast logu, pa kuru var redzēt mazuļus.
Izrādās - tāda nav.
Viņi visi ir telpā, kas pat nav atvērta publikai.
Man esot jāpazīst vecāki. Izsmiekls.
MAN ĻOTI ŽĒL. LŪISS
Kāpēc lai viņi likvidētu...
Ei! Es varēšu aizvest tevi mājās, bet vispirms jāaizbrauc uz ķīmisko tīrītavu.
Zini, varu tevi aizvest, ja gribi.
Jā, bet ķīmiskajā tīrītavā dod košļenes.
- Nu... - Kārdinoši.
Izvēlos Braienu.
Man paliks vairāk.
- Bet paldies. - Labi. Uz redzi!
Kur mana kafija?
Zinu - teicu, ka eju pēc kafijas.
Centos sazvanīt Šona tēti, bet acīmredzot viņš ir nobloķējis manu numuru.
Pajautāju viņa mammai, kur viņš varētu būt,
un viņa teica: kad Tims ir supersatraukts,
viņš brauc makšķerēt uz Balboas ezeru.
Ko teiksi? Sameklēsim viņu un pārliecināsim braukt atpakaļ!
Es netaisos džimijot pacienta tēvu.
Tu pateici "Džimijs" kā darbības vārdu.
Zinu - nievājoši, bet vienalga pateici.
- Tas neskaitās. - Skaitās gan.
- Nē, neskaitās. - Skaitās gan.
- Nē, neskaitās. - Nē.
Neuzvedies kā Blīkšķu Bannijs!
Tu gribi džimijot,
tikai domā, ka nedrīksti,
jo tā tu atzītu, ka tu un es...
Mēs esam izgriezti no viena un tā paša skaistā auduma.
Tu tikko pateici ļoti daudz nepatīkama.
Es pat nezinu, ar ko sākt.
Labi. Zini ko? Braukšu viens pats.
Vari kāpt ārā un izsaukt Lyft.
- Es nezinu, kā to dara. - Tā tu atbrauci šurp.
Sasodīts!
Labi, es braukšu. Bet tikai, lai nepieļautu kaitējumu.
- Zini ko? Ar to nepietiek. - Nē.
Pol!
Pol, tu atzīsi, ka gribi to darīt,
vai arī kāpsi ārā no mašīnas.
- Labi. Džimijosim to ķēmu! - Jā! Paldies dievam, ka pateici jā.
Biju tā nobijies, ka esmu pāršāvis pār strīpu.
Zini, Kortnija nolaupīja visus manus tīņa gadus
un nu grib, lai jūtos vainīga par mammu? Tas ir sviests, Liza.
Ko tev vajag, lai pasaku?
Nezinu. Ka, lai gan Kortnija nostājās uz kājām,
es drīkstu viņu spiest tur palikt un rūpēties par mammu.
Tu rīkojies pilnīgi pareizi.
Un ka tas nekas, ka mammai šodien ir kataraktas operācija, bet es nebraukšu.
Vai man jāpiekrīt arī tam?
Jā. Tā ir ambulatora operācija. Tur būs arī mana māsa.
Tu visu dari superīgi.
Un, pat ja tava mamma operācijā zaudētu aci,
ja tevis nebūtu, viņa to pat neredzētu.
Lūk, tas ir tiešām mīļi. Panāc!
- Jā, mīlu tevi. - Mīlu tevi.
Un, sasodīts, kāds tev ir talants! Tie suņi izskatās tik labi.
Par šo gan es nezinu. Izskatās pārāk pašapmierināts.
Un izvirtulis.
Drāž visas pēc kārtas un tad ignorē. Tā ir problēma.
Ko jūs darāt?
Mēs dekorējam.
Esmu ļoti liela sponsore, tāpēc mēs ienācām pašas.
Jūs nedrīkstat tā darīt.
Zinu - jūs teicāt, ka manas fotogrāfijas vietnei neder,
bet man vajag kādu uzvaru.
Man tagad ir daudz personīgu neveiksmju.
Tās ir saistītas ar bērniem un pārtikas furgoniem,
un nesakiet manam kaimiņam, bet ovulāciju man vairs nav.
Tā. Tas man nav jāzina.
Es tikai iedomājos -
varbūt jūs varētu izlikties neredzam un atļaut man to izdarīt.
Lūdzu!
Nu labi.
- Jei! - Paldies.
Jūs tās noņemsiet, kad būšu prom, ja?
- Jā. - Vecīt!
- Tas nekas. Man vienalga. - Nē.
- Man vienalga. Es tās noņemšu. - Nē!
- Tas nav svarīgi. - Ir svarīgi.
Un zini ko? Es ceru, ka nevienu no šiem suņiem nepaņems.
Ceru, ka viņi nobeigsies...
Nē. Vispār es neceru, ka viņi nobeigsies.
Ceru, ka viņi dzīvos, bet tu... Ceru, ka tevi iemidzinās.
- Nē. - Es tā nedomāju.
Es nemaz tā nedomāju. Es atvainojos. Ceru, ka dzīvosi. Atā!
Ei, Liza!
- Tā. Tu man seko. - Jep.
Paldies par garo, kluso braucienu.
Katrā laikā. Tava klātbūtne ir svētība.
Tā, tu uzvedies ļoti dīvaini. Es tāpēc svīstu.
Man ar tevi jārunā.
Un es nezinu,
kā pateikt to, kas man tev jāpasaka.
Man jāiedzer. Vai tev jāiedzer? Uztaisīsim martini?
Ir 11 no rīta un man ir 17, bet lai būtu!
Labi.
Ķeros pie lietas. Tā. Lieta tāda.
Man bija saruna ar
to jauno vīrieti...
kurš nobrauca tavu mammu.
Ko tu muldi?
Paklausies! Kļūs labāk. Nekļūs, bet paklausies!
Viņš atbrauca šurp, lai atdotu tavu maku...
- Viņš atbrauca šurp? - Jā.
Kad? Uz māju?
- Tu ar viņu runāji, vai... - Ja uzdosi jautājumus,
mani spēki izsīks. Tāpēc ļauj man to pateikt!
- Pasaki! - Tā. Viņš atbrauca šurp,
un es tā: "Prom no šīs ģimenes! Pazūdi!"
Un viņš tā: "Atvainojiet!"
Bet viņš šķita ievainots. Drīzāk: "Atvainojiet!"
Un es tā: "Tev viss kārtībā?" Un viņš tā: "Jā." Bet es redzēju, ka nav.
Man tagad ir superempātisks posms,
jo mēs ar Čārliju nolēmām, ka mums būs mazulis.
Ja būs puika, nosauksim par Pīteru Bernadetu,
un, ja meitene, skaidrs, ka par Bernadetu Pītersu.
Vārdu sakot, es aizgāju uz kafejnīcu, kur viņš strādā.
Ne, lai viņu satiktu, bet, lai pajautātu, vai viņam viss kārtībā.
Un viņa priekšnieks bija Tonija Soprano tipa vecis, bet seksīgāks.
Zini, tāds kas varētu piesist, bet arī ļoti labi bučotos.
Kaut man būtu bilde!
Tātad es pajautāju priekšniekam par Lūisu,
un viņš saka: "Zini, viņš ir baigi depresīvs.
Viņš ir tāds nomācošs, bet par to vien cilvēku atlaist nevar.
Sasodītā boikotēšana, ne?"
Nākamajā mirklī viņš pasauc Lūisu šurp, un mēs sākam runāt, un...
Alise, viņa dzīve ir drūma.
Tik drūma kā Rekviēms sapnim.
Un ne kā filmas vidusdaļa, kur visi kaifo ar heroīnu,
bet kā beigas, kur viss ir pakaļā un ir skaidrs, ka heroīns nemaz nav jautri.
Viņam nav draugu.
Nav neviena, ar ko parunāt. Viņš cieš.
Tāpēc es ar viņu pagājos un mēs runājāmies,
jo es zināju, ka nevarēšu ar sevi sadzīvot, ja...
vismaz nemēģināšu palīdzēt. Viss. Stāsta beigas.
Un kopš tās reizes ik pēc pāris dienām es viņu apmeklēju.
Un dažreiz naktī aizrakstu.
Un viņš man seko instagramā. Viss. Tava kārta.
Es gribu ar viņu runāt.
Tā. Būtu vienkāršāk, ja tu man pateiktu, ko gribi sacīt,
un es aizrakstītu.
Aizved mani pie viņa tūlīt pat,
citādi pateikšu tētim, ka tu brāļojies ar tipu, kurš nogalināja mammu.
- Vai paķersim ūdeni ceļam? - Braucam!
Tims? Nevar būt. Arī tu te makšķerē?
Kā jūs mani atradāt?
Par ko tu runā? Šī ir mūsu vieta.
Kādu sistēmu tu lieto - "Kerolainu", ja?
Tā ir laba, lai makšķerētu pa grunti.
Tava sieva lūdza, lai ar tevi parunājam.
Viņš jau noticēja, Pol.
Tā bija īsta makšķernieku valoda. Es iegūglēju.
Te ir jauki. Es makšķerēju ar savu tēti.
Džimijs ne. Viņš laivas necieš.
Vidusskolas laikā es braucu ar pūsli un apgāzos.
Un mani aizrāva straume.
Tas bija ļoti dezorientējoši un tiešām ļoti bailīgi.
Pasaki viņam, kur tas notika.
Viesnīcas Mandalay Bay mākslīgajā upē.
Paklau, Tim! Mēs visi jūtamies novilkti pie zemes.
It kā mums būtu piesiets svina atsvars...
Beidz lietot savus jaunos makšķerēšanas vārdus!
Likās - tas iznāca diezgan labi.
Nē? Nu labi.
Galvenais - es zinu, ka tagad jūties tiešām satriekts...
- Zini, kā es jūtos, ja? - Atvaino, es...
Pol, tā nedari! Man nepatīk.
Es neko nedarīju.
Es gandrīz nomiru, Pol.
Tim, dod mums piecas minūtes!
Es par to padomāšu, ja izdarīsi tā vēlreiz.
Pol, beidz!
Labi?
Jā, labi.
Mīļā, man žēl.
Tās fotogrāfijas bija tik labas.
Vai vispār tās apskatīji?
Protams. Vienā bija suns.
Tajās visās bija suņi.
Tātad galveno domu es sapratu.
D vīrs!
- Ko? - Kur ir Konors?
Ja viņš domā te slaistīties,
tad var arī izņemt no manas mašīnas tās bildes.
Viņš atgriezās skolā.
Ko? Viņš ir prom?
Jā.
Neticami, ka viņš no mums neatvadījās.
Ko?
Nu, no manis viņš atvadījās.
Sasodīts, D vīrs!
- Vai jūs apskāvāties? - Jā.
Bet tas bija viens no tiem dīvainajiem čomu apskāvieniem ar vienu roku.
Tas bija tā...
- Zini, tā... - Tie ir tizli.
Jā. Tev nebūtu paticis.
- Fui, briesmīgi. - Jā.
- Velns! Un prom viņa ir. - Jā.
Tas tev izdevās ļoti slikti.
Varēja būt labāk.
- Sveiki! - Sveiks!
Kam gan nepatīk, ka viņam uzgāžas uz galvas?
- Nāciet iekšā! - Jā. Labi.
Lūdzu.
Sveika!
Man prieks, ka esi te.
Tu atstāji man makā zīmīti. Man tas nepatika.
Sapratu. Tas neatkārtosies.
Vai varu piedāvāt ko iedzert? Varbūt ūdeni?
Ūdens ir lielisks. Alise, tev garšo ūdens?
Kas ar tevi ir?
Tāds esmu, kad jūtos neveikli. Sāc pierast!
- Atnesīšu jums ūdeni. - Labi.
Gribat apsēsties?
Jā, apsēsties. Mums patīk apsēsties.
Par ko jūs vispār runājat?
Ne par ko. Piemēram, par sportu.
- Tu par sportu neko nezini. - Aizvainojoši stereotipi.
Labi. Par kādiem sporta veidiem runājat?
Par piklbolu, par "Monopolu" - par sportu.
Pamēģiniet tikai runāt par mani!
Es nekad tā nedarītu. Goda vārds.
Nu, kā tev klājas?
Braiens stāstīja, ka dabūji tiesības un piesakies uz koledžām.
Izklausās, ka garlaicīgi nav.
Viņam tiešām nevajadzētu tev stāstīt par mani.
Vispār viņš pārsvarā runā par sevi.
Viņš man jautā, piemēram:
"Vai šīs drēbes man piestāv?" Un: "Vai mazulis man piestāvētu?"
Viņš pārsvarā grib zināt, vai viņam piestāvētu.
Tam es ticu.
Esmu iemācījies, ka vienmēr jāatbild "jā".
Esmu viens no tiem, kam piestāv viss.
Tām bija jābūt trim tiesas noteiktām dusmu savaldīšanas nodarbībām.
Bet jūs, vīri, tam pieķērāties
un sajaucāt manam puikam galvu.
Nu viņš izturas tā, it kā viss būtu mana vaina, jo to jūs mācāt.
Saprotu, ka neesi liels psihoterapijas piekritējs.
Terapija nekad nedod rezultātus ātri,
bet beigu beigās tā palīdz atpazīt un izmainīt satraucošas emocijas,
domas un rīcību. Es tiešām domāju - ja tu pamēģinātu...
Nopietni?
Vai tiešām domā, ka ir īstais brīdis mainīt viņa domas par psihoterapiju?
Man nevajadzētu tev atgādināt, Pol, ka esi manā komandā.
Tim, varbūt nedomā par mums kā par psihoterapeitiem.
Domā par mums kā par diviem tētiem,
no kuriem viens ļoti mīl savu airi.
Klau, man bija tieši kā tev - biju no savas meitas atsvešinājies.
Es krāpu viņas mammu,
un, kad viņa ar meitu aizgāja prom, es cīnījos nepietiekami,
tāpēc ka man bija liels kauns.
Es palaidu garām viņas pirmo uzstāšanos. Viņas pirmās reizes.
- Apžēliņ, Pol! - Jā, vecīt! Ko tu muldi?
Kad mana sieva nomira, es uz meitu nespēju pat paskatīties.
Tāpēc es slēpos no viņas grādīgajā un ripiņās.
Tieši kad viņai mani vajadzēja visvairāk, es salaidu dēlī.
Vai viņa ar tevi vēl runā?
Tas ir brīnums, bet jā.
Es cenšos viņai sevi pierādīt katru dienu.
Tātad jūs abi esat briesmīgi tēvi.
Nu, viņš jā.
Tu mani šodien daudz kritizē.
Zināt, ko pateica policija?
Šons pat nekāvās pretī.
Viņš ļāva, lai viņu piesit.
Kāpēc viņš tā darīja?
Viņš gribēja nodarīt sev pāri.
Domāju - viņš jūtas vainīgs par to, cik uz jums ir dusmīgs.
Uz cilvēku, kuru mīl vairāk par visu.
Būtu jūs redzējuši viņu bērnībā!
Maza bedrīte. Vienmēr smaidīja.
Bet, kad viņš atgriezās no turienes...
tas bija kā dzīvot ar svešinieku.
Viņš bija tik dusmīgs!
Es nezināju, kā viņam palīdzēt.
Velns, nezinu joprojām.
Brauc līdzi un parunā ar viņu!
- Nē. - Paklau, Tim...
Labi. Savu esat pateikuši.
Paldies par šo sarunu.
Tagad jūtos vēl briesmīgāk nekā pirms stundas.
Vai tāda ir psihoterapija?
Jā, lielā mērā.
Klau, tev nav ar viņu jārunā. Bet vajadzētu.
Aiziet, Džimij! Laižam!
Ūdeni izdzēru. Kas tālāk?
Vari iet prom, ja gribi.
Es nezinu, ko es gribu.
Nu, jūtu, ka ir nobeigums.
Vai vēl kāds jūt nobeigumu? Nobeigums? Nobeigums?
- Nopietni? - Neveikli. Es tevi brīdināju.
Braiens teica, ka uzrakstīji man vēstuli.
Kas tajā bija?
Es neatceros vārdu pa vārdam, bet apmēram tā...
"Sveiks, kretīn!
Tu nogalināji manu mammu, izpostīji man dzīvi un izsiti no sliedēm tēti,
un tas viss tāpēc, ka tu esi egoistisks sūda dzērājs.
Tagad cilvēki pret mani izturas citādi. Tevis dēļ esmu zaudējusi draugus.
Un, kad es pamostos,
vienīgā cilvēka, ar ko es par to gribu runāt,
te vairs nav un nekad nebūs. Un tā ir tikai tava vaina."
Laba vēstule.
Pastāstīsi man par savu mammu?
Kāpēc?
Tāpēc, ka es viņu nepazinu.
Vienīgais, ko zinu, ir... beigas.
Vai atceries, kad viņai izrāva gudrības zobu un...
Viņa atguvās no anestēzijas
un lielījās, cik viņai mīksts dibens.
- Braien! - Ko?
Viņa teica, lai medmāsa patausta viņas dibenu.
Šis nav tas stāsts, ko es tagad stāstītu.
Jā. Tev taisnība. Atvaino!
Ko stāstītu tu?
Sveika!
Čau! Tikai gribu apjautāties, vai tev viss kārtībā.
Esi vannā ar savu nomāktības rituālu,
un apkārt ir tavas suņuku fotogrāfijas?
Nē, esmu treniņzālē un kačājos.
Tajā zālē ļoti atbalsojas. Un skan šļaksti.
Man viss ir labi. Man nekādu īstu problēmu nav.
Par ko lai es sūdzētos? Mana mīļākā skropstu meistare ir izbraukusi,
tāpēc jāiet pie otras mīļākās meistares?
Ei, Liza! Neizturies pret sevi tā, ja?
Tas ir nopietni, un, ja neuzmanīsies, būs slikti.
Paklausies! Gribu, lai kāp ārā no vannas un ej paspēlēties ar saviem akmeņiem.
Nu! Gribu dzirdēt, kā izlaid ūdeni.
Nē. Te iekšā ir droši un silti.
Sarunāsim tā!
Tu kāpsi ārā no vannas un turēsies, cik spēsi,
un es braukšu uz mammas operāciju.
Un tu pateiksi savai māsai, ka izčakarēsi viņas dzīvi?
Ko? Nekūdi mani! Čiepa, izvelc aizbāzni!
Gribu dzirdēt.
Malacīte.
- Paldies. - Labi. Atā!
Čau!
Abas manas meitenes te?
Nē, mamm. Tikai es.
Norausies.
Tepat esmu, mamm.
Man izdevās labi, ko?
- Jā. - Jā, tiešām labi.
Un atrakcijā Kosmosa kalns aizlidoja mana mīļākā cepure.
Es galīgi sapīku.
Tāpēc mamma uzreiz aizveda mani uz veikalu
un nopirka trīs Gūfija cepures.
Es biju tik nikna, jo tā nebija kā mana vecā cepure.
Savā vecajā cepurē es izskatījos forši.
Bet viņa teica, ka galvenais nav cepure.
Galvenais ir tas, kā es, to valkājot, jūtos.
Tie bija meli, jo es tajā Gūfija cepurē izskatījos pēc ķēma.
Bet viņa tajā izskatījās forši.
Viņa varēja valkāt jebko.
Jā, tā bija laba diena.
Viņa izklausās labsirdīga un jautra.
Tāda kombinācija gadās reti.
Tāda viņa bija.
Kā man viņas pietrūkst!
Kas ir tā sieviete?
Tā ir Sāra. Viņa bija...
Viņa ir mana līgava.
Viņa ir skaista.
Nu, mēs...
Kāpēc viņa nopirka trīs cepures? Tava mamma. Kāpēc nopirka trīs cepures?
Kad mēs skrējām uz to atrakciju, mamma uzgrūdās vienam bērnam.
Viņam nokrita saldējums, un viņš raudāja.
Un tā bērna mamma teica, ka tas nekas, bet manējā jutās ļoti slikti.
Tāpēc viņa nopirka vēl vienu cepuri, ja nu mēs atrastu to bērnu.
Mēs viņu visur izmeklējāmies.
Vai atradāt?
Jā. Tas bija lieliski.
Man tas bija piemirsies.
Paldies.
Es daudz domāju par to, ko es gribētu tev pateikt.
Kā es gribētu to visu izskaidrot. Kāpēc es biju pie stūres.
Cik ļoti es to nožēloju.
Bet tam nav nekādas nozīmes,
tāpēc ka tas notika. Un tā bija tikai mana vaina.
Un es nevaru darīt neko, lai to labotu.
Varu pateikt tikai to,
ka nepaiet ne mirklis, kad es nedomātu par viņu.
Vai tevi. Vai tavu tēti.
Es domāju par jums visu laiku.
Man ir tik ļoti žēl! Es...
Kaut es varētu to mainīt!
- Kaut es varētu atgriezties un... - Es tev piedodu.
Ko?
Es tev piedodu.
Tā būtu darījusi mana mamma.
Paldies.
Es ne...
Paldies.
Es dodos.
Uz kurieni?
Pilsētā ir jauns veikals. Aizbraukšu apskatīt siksnas.
Tas nav siksnu veikals, bet viņiem noteikti tās ir.
Turu īkšķi.
Jā. Tu esi labākā.
Ei, es...
Neņem galvā! Nekas.
Kas? Vari teikt man jebko. Parasti tu tā dari.
Es ne... Man ir tāda sajūta... Nezinu.
Vai tu kādreiz jūties tā dīvaini - kā zem ūdens?
Tik muļķīgi.
Tas ar tām suņu fotogrāfijām mani tiešām aizķēra.
Un man pietrūkst furgona.
Un es mīlu šo māju. Tu zini, ka tā ir,
bet bez zēniem tā šķiet tukša.
Bet nav tik trokšņaina.
Jā. Smaržo labāk.
Jā. Labi. Varbūt nopērkam tev citu furgonu?
Balsoju par ceptām siermaizēm.
- Tās es tiešām prastu pagatavot. - Jā.
Zini ko? Man viss ir labi. Brauc izklaidējies ar siksnām!
Labi. Līdz vēlākam!
Mīlu tevi, dārgā.
Es mīlu tevi.
Ak dievs! Tagad manī ir tik daudz satraukuma enerģijas.
- Brauksim uz Dave & Busters? - Velns, jā.
Pag, Braien!
Zinu, ka iepriekš tev par to uzbraucu,
bet es tiešām tev pateicos, ka ar viņu sazinājies.
Jā. Man tas noteikti bija kas jauns.
Tomēr...
Dažreiz ir viegli pamanīt, kad kādam vajag palīdzību.
Tas redzams viņiem sejā.
Kāpēc viņai bija jāpaliek pa nakti? Tā ir tikai kataraktas operācija.
Es tā kā piekukuļoju ārstu, lai patur viņu pa nakti,
jo nospriedu, ka brīvs vakars tev noderētu.
Tu esi mana varone.
Turklāt gribēju, lai redzi manu jauno māju.
Jā.
Nāvīgi švītīgi.
Jā. Nuja.
Snobiski. Pārmaksāts.
Nevar būt, ka tev ir sienas lampas!
Jā. Man ir viena sienas lampa pie otras.
A-ha.
Atvedi mani šurp, lai iebāztu man to degunā?
- Jā. Mazliet. - A-ha.
Tas nav vienīgais iemesls.
Kortnij, es tevi atbrīvoju.
Ko tad tas nozīmē?
Es mēģinu pateikt, ka...
es zinu, cik daudz tu mammas labā dari.
Un ka esi ļoti centusies, lai sakārtotu savu dzīvi.
Par to es tiešām ar tevi lepojos.
Paldies.
Man bija bail, ka, ja tu notīsies, mamma prasīs, lai vietā eju es,
un, godīgi sakot, nezinu, kā lai uz to atbildu ar "jā" vai "nē".
Bet tā nav tava problēma. Tā ir manējā.
Tu savu laiku esi nolauzusi. Un vēl mazliet.
Jā, tā ir.
Es tikai lūdzu, lai dod man mazliet laika,
lai saprastu, ko ar viņu darīt.
Un pēc tam vienkārši pazūdi no turienes, ja?
Par to es iedzeršu.
Cik laika tev vajag?
Nezinu. Kādus 20 gadus.
- Divas dienas. - Astoņus gadus.
- Divas nedēļas. - Trīs mēnešus.
Dod man kādus trīs mēnešus!
Sarunāts.
Kā tu jūties, puika?
Joprojām viss sāp. Bet ir labāk.
Jā.
Mamma teica, ka jūs esot runājuši ar tēti.
Vai viņš ir te?
- Ak, vecīt! Ar tētiem ir grūti. - Jā.
Ne vienmēr viņi ir uzdevuma augstumos, kad mums to gribas.
Bet beigās tomēr ir. Paskaties uz mani! Man vajadzēja gadu.
Sveiks!
Un tas bija daudz ātrāk.
Sveiks, tēt!
Ļausim viņiem palikt divatā!
Paldies.
Mēs abi zinām, ka man nepadodas runāt par jūtām.
Viss kārtībā, tēt.
- Tev nekas nav jāsaka. - Nē. Ļauj pateikt!
Kad tu man pateici, ka esmu tevi pievīlis...
es sāku tā aizstāvēties tāpēc...
ka tev bija taisnība.
Šon! Man ir ļoti žēl.
Viss kārtībā, tēt. Ir labi. Mums viss būs labi.
Jā.
Tev jātiek no šejienes ārā, lai vari braukt līdzi makšķerēt.
Breiku gan tik drīz laikam nedejosi.
Nesmīdini mani!
Jā, atceries, kad tev bija tas posms?
Tas ir tik sirsnīgi.
Beidz viņus vērot!
Pol, tas ir ļoti aizkustinošs brīdis.
Esmu tik laimīgs. Ko tas vīrs izdarīs savam dēlam, to es izdarīšu tev.
Tā nedari!
Beidz!
Pol, ja negribi, ka to daru, vari pasēsties tālāk.
Es nesēdīšos tālāk. Tev ir jāiemācās ievērot robežas.
Viņš palūdza, un es nejautāju. Es pie viņa strādāju.
Tās ir vienreizīgas!
Izbeidz!
Manējais ir tik skaists, bet ik reizi, kad fotografēju, viņš laiza pakaļu.
Nu, ja to var...
Tomēr domāju, ka tas atkarīgs no fotogrāfa.
- Domā? - Jā.
Tad izpalīdzi man!
Nu, viņš ir te. Tev ir fotoaparāts. Aiziesim uz parku!
Ko? Tūlīt?
Jā. Tūlīt.
Labi. Kāpēc ne?
Labi. Lai notiek!
Nāc, draudziņ!
Viņam šodien veicas.
- Skaties... Uzmanīgi! - Viņš ir smuks. Atvaino!
Tulkojusi Inguna Puķīte