Dere har ikke sett Summer sint. Hun kan komme til å drepe meg.
La henne prøve. Jeg sparker dåsen henne til et annet univers.
Hun er bestevennen hennes, Gaby.
Alice skal vite hvor jeg står om det blir vanskelig.
Glad i deg.
Vi knullet alle venners kjærester i ungdommen.
For meg var det Shaunas kjæreste Justin.
Vi knyttet bånd til slutt over at han gråt når han kom.
- Gjør det noe? - OK.
- Du og Summer er glad i hverandre. - Ja.
- Det går over. Gi det litt tid. - Du har så rett.
- Jeg er glad du er tilbake. Glad i deg. - Jeg også.
Jeg sa det samme, Alice. Du sa jeg var dum som ikke forstår deg.
- Gaby lar det høres smartere ut. - Jeg forstår.
- Hun er tilbake! - Ja!
Ja!
- Jeg er så glad. - Jeg også.
- Vi er tilbake! - Vi er ferdig med det.
- Faen ta kaffe. Jeg henter champagne. - Ja. Champagne.
Har jeg noen gang likt dette?
Summer kan ikke prate med meg. Hun har det for travelt med å knulle vennene mine.
Hun vil ikke knulle Daniel. Hendene hans er veldig små.
- Mamma... - Du må slutte å synes synd på deg selv.
Jeg har bestemt at du skal til skolen i morgen. Ingen diskusjon.
Du har kontrollert meg hele livet mitt.
Den ene gangen jeg trenger deg klarer du ikke å være der for meg?
- Du er så... - Kom igjen.
Hei!
- Han kalte meg en King Kong-hurpe. - Og puster fremdeles?
Jeg ba ham være forsiktig, ellers kunne jeg lage et nytt barn som ser ut som ham.
- Jeg har eggløsning. - Jeg skal gi beskjed.
Litt alkohol og jeg glemmer at det skjedde. Skål.
- Skål. Skål, Connor. - Skål.
Hallo?
- Det er bra saker. - Hva?
- Hei. - Hei.
- Hvordan går det? - Han fikk skikkelig bank.
Beinet er brukket og operert, men jeg må advare dere...
- Hva? - Han er høy som faen.
Se hvem det er. Favorittbandet mitt! Gaby og de hvite frelserne.
- Så morsomt. - Syng for meg.
Jeg er et spøkelse.
- Hvor mye har de gitt ham? - Føles som mye.
Jeg gjemte meg under teppet.
- Vi så det. - Det var så moro.
- De satte et rør i pikken min. - Heldiggris.
Men han som satte det inn var så grei. Jeg har verdens beste pikkrørfyr.
Jeg tar det navnet. Man vet aldri.
- Han heter Lawrence. - Lawrence er en liksomvenn.
- Du skal vite at vi alle er her for deg. - Du og Paul er alltid der for meg.
Se hvor bra det går. Takk, Megaskalle.
- Megaskalle? - Det vil bli husket.
Liz! Den beste partneren min som også har sveket meg.
Du gjorde som i The Blind Side før du overrumplet meg.
- Pokker. - Hva gjør du her, Jimmy-knuller?
Hør her... Jeg er ikke lenger en Jimmy-knuller.
En gang en Jimmy-knuller, alltid en Jimmy-knuller.
- Han tar ikke feil. - Det er det jeg har hørt.
- Å nei. - Mamma... Hun prøvde å kysse meg.
- Herregud. - Alice?
Nå kysser hun han rare nabogutten.
- Du! - Den lille drittungen er rar.
Det er lyden i mitt hode når jeg besøker en venn på sykehuset.
Vær forsiktig. Han er høy og ganske frekk.
Herregud! Verdens beste advokat. Jeg er så glad i deg.
- Jeg er glad i deg. Så hyggelig. - Hva faen, Sean?
Ikke få deg en unge. Du vil være en grusom far.
Pokker. Du, ta meg også.
- Spis en pikk, Pam. - Den var bare så god!
- Jeg vil treffe pappa. Er han her? - Pappa var her, men han måtte gå.
- Dere bør alle gå. Han må få hvile. - Vi kommer tilbake om noen timer.
- OK, Megaskalle. - Hodet passer til kroppen min.
Det er for stort.
Kan jeg få noen ord?
Da Tim oppdaget at Sean hadde slåss, ble han opprørt og dro.
Sean må ikke våkne uten faren sin.
Kan dere snakke med ham? Er det noe terapeuter gjør?
Ikke vanligvis. Men vi har en ny, banebrytende teknikk som kalles å jimmye.
Nei, vi er her for Sean, og vi vil hjelpe deg.
Det du ber oss om er ikke noe vi pleier å gjøre.
- Jeg forstår. Takk for at dere kom. - Hold oss orientert.
Jeg ville se babyene gjennom det lille vinduet. Det fins ikke.
Det er bare et rom hvor man ikke får gå inn.
Man må kjenne foreldrene. Latterlig!
UNNSKYLD LOUIS
Hvorfor ble de...
Jeg kan kjøre deg hjem, men vi må innom renseriet.
- Jeg kan kjøre deg hjem. - Man får tyggegummi på renseriet.
- Da så. - Fristende.
- Jeg velger Brian. - Mer tyggegummi til meg.
- Takk. - Vi ses.
Kaffen min?
Jeg sa vi skulle kjøpe kaffe.
Jeg prøvde å ringe Seans far, men han har blokkert nummeret mitt.
Jeg spurte moren hvor han er, og hun sa at når Tim blir stresset,
så drar han og fisker ved Lake Balboa.
Nå? Skal vi finne ham og overtale ham til å komme hjem?
Skal jeg jimmye en pasients far?
Du brukte Jimmy som et verb. Du var negativ, men du brukte det.
- Teller ikke. - Jo, det gjør det.
- Nei. - Nei.
- Ikke Snurre Sprett meg. - Du vil så gjerne jimmye.
Men du tror ikke du kan, for da innrømmer du at du og jeg...
at vi er av samme ulla.
Du har nettopp sagt så mye opprørende. Jeg vet ikke hvor jeg skal begynne.
Vet du hva? Jeg drar alene. Du kan skaffe deg en Lyft.
- Hvordan gjør man det? - Det var sånn du kom hit.
Pokker. Greit. Jeg blir med, men bare for å holde øye med deg.
Vet du hva? Ikke bra nok. Paul.
Du skal innrømme at du vil gjøre det, ellers kan du forlate bilen.
- Greit. La oss jimmye jævelen! - Ja! Takk gode Gud.
Jeg var redd jeg gikk for langt.
Courtney stjal alle mine ungdomsår, og nå skal jeg ha dårlig samvittighet?
Hva vil du jeg skal si?
At selv om Courtney har fått orden på livet,
kan jeg presse henne til å bli der og passe på mamma.
Du gjør det rette.
Og at mamma skal opereres i dag, men jeg skal ikke dit.
Må jeg synes det også er greit?
Det er en poliklinisk operasjon. Søsteren min vil også være der.
Du gjør en super jobb.
Om moren din mister et øye, ser hun ikke at du ikke er der.
- Det du sa... det er bare så søtt. - Glad i deg.
Se for et talent du har. Hundene ser så bra ut.
Jeg er usikker på dette. Han virker litt selvgod.
Han knuller alle han ser, men overser dem etterpå.
- Hva gjør dere? - Vi pynter litt.
- Jeg donerer mye, så vi gikk bare inn. - Du kan ikke gjøre det.
Jeg vet dere ikke syntes bildene mine var rett til nettsiden,
men jeg må vinne noe. Jeg har bare så mye dritt i livet mitt akkurat nå,
unger og matbiler, og ikke si til naboen at jeg ikke har eggløsning lenger.
- Det trenger jeg ikke å vite. - Jeg bare tenkte...
Kanskje du kan snu deg og la meg gjøre dette? Vær så snill?
Greit.
- Ja! - Takk.
- Du tar dem vel ned når jeg har gått? - Ja.
- Det går bra. - Nei.
- Jeg skal fjerne dem. - Nei!
- Spiller ingen rolle. - Jo.
Jeg håper ingen av hundene blir adoptert, at de alle...
Nei, det håper jeg faktisk ikke.
Jeg håper de vil få leve og at du blir avlivet.
- Nei. - Jeg mener ikke det.
Jeg mener ikke det. Beklager. Håper du får leve. Ha det. Liz!
- Du følger meg. - Ja. Ja.
- Takk for den lange, tause skyssen. - Ditt nærvær er en velsignelse.
- Nå er du rar. Jeg blir helt svett. - Jeg må snakke med deg.
Jeg vet ikke
hvordan jeg skal si... det jeg må si til deg.
Jeg trenger en drink. Skal vi lage martini?
Klokken er 11 og jeg er 17, men vær så god.
OK.
Jeg hopper i det. Jeg setter i gang.
Jeg har snakket med
den unge mannen...
- ...som kjørte på moren din. - Hva?
Hør etter. Det blir bedre. Nei, men hør.
- Han kom med lommeboken din... - Kom han hit? Når? Til huset vårt?
- Snakket du med ham? - Spør du så mye,
blir jeg stresset, så la meg bare si det.
- Spytt ut. - Han kom hit.
Jeg ba ham holde seg unna, og han bare: "Unnskyld."
Men han virket såret, mer: "Unnskyld."
Han sa han hadde det bra, men jeg merket at han ikke hadde det.
Jeg er så empatisk akkurat nå, for Charlie og jeg vil ha barn.
Er det gutt, blir det Peter Bernadette, og jente, Bernadette Peters.
Jeg dro til kafeen der han jobber bare for å spørre om det går bra med ham.
Sjefen var en slags Tony Soprano-fyr, men mer sexy.
Du vet en sånn en som kan gi bank, men er god til å kysse.
Skulle hatt et bilde. Men jeg spurte sjefen om Louis.
Han sa: "Han er... veldig deprimert.
Kan ikke gi ham sparken for å være et hengehode. Jævla kanselleringskultur."
Så ber han Louis komme bort, og vi snakker...
Livet hans er så dystert.
Like dystert som Requiem for a Dream.
Ikke som delen i midten, med heroin,
men slutten når alt er kaos og man ser at heroin ikke er noe moro.
Han har ingen venner.
Ingen å snakke med. Han lider. Jeg gikk en tur med ham og vi snakket.
Jeg kunne ikke leve med meg selv om...
Jeg måtte prøve å hjelpe ham. Det var alt. Slutten på historien.
Jeg har også truffet ham annenhver dag siden.
Og sendt SMS på kvelden.
Han følger meg på Instagram. Det er alt. Din tur.
- Jeg vil snakke med ham. - Det er enklere om du sier det til meg.
- Jeg kan SMS-e ham. - Ta meg med til ham.
Ellers sier jeg til pappa at du henger med han som drepte mamma.
- Skal vi ta med vann? - Kom igjen.
Tim? Ikke mulig. Fisker du også her?
- Hvordan fant dere meg? - Dette er jo fiskeplassen vår.
Hva bruker du? En Carolina-rig? Den er god på bunnen.
- Kona di ba oss snakke med deg. - Han gikk på.
Det var autentisk fiskespråk. Jeg googlet det.
Det er fint her. Jeg fisket med faren min.
Ikke Jimmy. Han hater båter.
Jeg var med skolen på rafting og vi kantret.
Jeg ble tatt av strømmen.
Det var veldig forvirrende og veldig skremmende, for å være ærlig.
Si hvor det skjedde.
Elven ved Mandalay Bay.
Vi føler oss alle så nede. Som om vi er festet til en dyptdykkende wobbler.
- Ikke bruk fiskeord. - Det gikk da svømmende.
Ikke? Saken er den at jeg vet at du har det tøft akkurat nå...
- Vet du hvordan jeg har det? - Unnskyld...
- Ikke gjør det, Paul. Jeg liker det ikke. - Jeg gjorde ingenting.
Jeg døde nesten.
- Gi oss fem minutter, Tim. - Kanskje, om du gjør det igjen.
Slutt, Paul!
- OK? - Ja, greit.
Jeg er så lei for det, kjære.
Bildene var så gode.
- Så du på dem? - Ja, det var et bilde av en hund.
- Alle var hunder. - Jeg hadde litt oversikt.
- D-Train. - Hvor er Connor?
Hvis han bare skal drive dank, kan han hente bildene fra bilen.
Han dro til skolen.
- Har han dratt? - Ja.
Tenk at han ikke tok farvel.
- Hva? - Han tok farvel med meg.
Pokker, D-Train.
- Klemte dere? - Ja.
Men det var mer en sånn rar enarmet manneklem. Det var...
- Du vet... - De er kleine.
- Du ville hatet det. - Det er bare så ille.
- Pokker. Og der går hun sin vei. - Ja.
- Det taklet du dårlig. - Kunne vært bedre.
- Hei. - Alle liker vel et keitet besøk?
- Kom inn. - OK.
Vær så god. Hei.
- Fint dere kom. - Jeg likte ikke lappen i lommeboken.
Forstått. Skal aldri gjøre det igjen.
- Vil dere ha noe å drikke? Vann? - Vann er utrolig. Liker du vann, Alice?
- Hva er det med deg? - Jeg føler meg ubekvem.
- Jeg henter vann. Vil dere sette dere? - Ja, sette oss. Elsker det.
- Hva snakker dere om? - Ingenting. Bare sport.
- Kan du noe om sport? - Fornærmede stereotypi.
- Hva slags sport snakker dere om? - Pickleball. Monopol. Sport.
- Håper dere ikke snakker om meg. - Det ville jeg aldri gjort.
Hvordan går det? Brian sier du tok lappen og har begynt å søke på college.
Du har visst mye på gang.
- Han bør ikke fortelle ting om meg. - Han snakker mest om seg selv.
Han stiller spørsmål som: "Er jeg fin i disse klærne?"
Eller: "Blir jeg fin med en baby?" Han vil for det meste vite sånt.
- Jeg tror deg. - Jeg har lært at svaret alltid er "ja".
Jeg kan bare gå i alt.
Det skulle være tre timer med sinnemestring som retten hadde befalt.
Men dere gikk inn og manipulerte sønnen min.
Nå mener han at alt er min skyld, for det er sånt dere gjør.
Du er altså ingen fan av terapi?
Terapi virker ikke med en gang,
men etter hvert kan man identifisere og endre vanskelig følelser,
- tanker og atferd. Om du ga det en... - Seriøst?
Tror du at du kan overtale ham når det gjelder terapi nå?
Husk at du er på min side, Paul.
Ikke tenk på oss som terapeuter.
Tenk på oss som fedre.
En av dem elsker åren sin veldig høyt.
Jeg var der du er. Fremmed for ungen min.
Jeg var utro mot moren.
Da hun flyttet med datteren min, kjempet jeg ikke hardt nok
fordi jeg skammet meg.
Jeg gikk glipp av den første konserten. Første mensen.
- Herregud. - Ja, hva faen?
Da kona mi døde, kunne jeg ikke se på datteren min.
Jeg gjemte meg for henne i alkohol og piller.
Det var da hun trengte meg som mest. Jeg ødela alt.
- Snakker hun med deg nå? - Det er et mirakel, men ja.
Jeg prøver å vise hva jeg er god for hver dag.
Dere er altså begge dårlige foreldre.
Han er det.
- Du er ganske kritisk i dag. - Vet dere hva politiet sa?
Sean kjempet ikke imot engang.
Han bare... lot dem banke ham opp.
- Hvorfor? - Han ville nok skade seg selv.
Han bærer på mye skyld for at han er sint på deg.
Fyren han elsker mest av alle.
Dere skulle sett ham som liten.
Smilehull. Smilte bestandig.
Men da han kom hjem derfra...
...var det som å leve med en fremmed. Han var så sint.
Jeg kunne ikke hjelpe ham.
- Ikke nå heller. - Bli med oss og snakk med ham.
Nei. Dere har sagt det dere ville.
Takk for samtalen.
Jeg har det verre nå enn for en time siden.
- Er det sånn terapi er? - Ja, stort sett.
Du må ikke snakke med ham. Men du bør det.
Kom, Jimmy. Vi drar.
Jeg har drukket opp. Hva nå?
- Du kan gå om du vil. - Hva vil jeg?
Vel... Jeg føler forsoning. Føler noen andre forsoning? Forsoning?
- Seriøst? - Ubekvem. Jeg advarte deg.
Brian sa du skrev et brev til meg.
Hva sto det?
Jeg husker ikke ordrett, men det var...
"Faen ta deg.
Du drepte moren min, ødela livet mitt og gjorde pappas liv kaotisk,
bare fordi du er en jævla egoistisk fyllekjører.
Folk behandler meg annerledes nå. Jeg har mistet venner.
Og når jeg våkner, så er ikke den personen jeg ønsker å snakke med om alt her,
og det vil hun aldri være, og det er din jævla skyld."
Et bra brev.
- Kan du fortelle om moren din? - Hvorfor?
Jeg kjente henne ikke.
Jeg kjenner bare... slutten.
Husker du da hun fikk fjernet visdomstennene og...
Da hun våknet fra narkosen, skrøt hun av hvor myk rumpa hennes var.
- Brian! - Hun ba pleieren om å kjenne på rumpa.
- Ikke den historien jeg ville valgt nå. - Unnskyld.
Hva ville du sagt?
Hei.
Jeg bare sjekker hvordan du har det. Går det bra?
Sitter du i badekaret og er deppet med bilder av hundene rundt deg?
Nei, jeg trener på treningsstudioet.
Det er visst ekko der. Mye plask.
Det går fint. Problemene mine er ikke ekte.
Hva kan jeg klage over? Øyenvippdamen er bortreist,
- så jeg må til nummer to på listen? - Ikke gjør det mot deg selv.
Det er ekte, og om du ikke er forsiktig, tar det tak.
Jeg vil du skal komme deg ut av badekaret og gå og leke med steinene dine.
La meg høre deg dra ut proppen.
- Nei, det er trygt og varmt her. - Vi gjør en avtale.
Du går ut av badekaret og gjør ditt beste, og jeg drar til mammas operasjon.
Og si til søsteren din at du kukblokkerer hele livet hennes?
Hva? Ikke legg press på meg. Trekk ut proppen. Få høre.
Sånn!
- Takk. - Ha det.
- Hei. - Begge jentene mine.
Nei, det er bare meg.
Faen ta deg. Jeg er her, mamma.
- Jeg var flink. - Ja, det var du.
Yndlingshatten min blåste av på Space Mountain. Jeg ble så sur.
Mamma tok meg rett med til butikken
og kjøpte tre Langbein-hatter til meg.
Jeg var sint, for de var så annerledes. Den gamle hatten var kul.
Hun sa det aldri handlet om hatten.
Det handlet om hvordan den fikk meg til å føle meg.
Det var en løgn, for jeg så helt idiot ut i Langbein-hatten.
Men hun så kul ut i den.
Hun så kul ut i alt.
- Ja, det var en fin dag. - Hun høres snill og morsom ut.
- Sjelden man får begge deler. - Det var hun.
Jeg savner henne.
Hvem er det?
Det er Sara. Hun var...
- Min forlovede. - Hun er pen.
Vel, vi...
Hvorfor kjøpte moren din tre hatter?
Da vi løp til berg-og-dal-banen, dultet hun borti en unge
som mistet isen sin og gråt.
Moren sa det gikk greit, men mamma hadde dårlig samvittighet.
Hun kjøpte en hatt til i tilfelle vi møtte ungen igjen.
- Vi så etter ham overalt. - Fant dere ham?
Ja. Det var så bra.
Jeg hadde glemt det.
Takk.
Jeg har tenkte mye på hva jeg ville si.
At jeg ville forklare hvorfor jeg satt bak rattet.
Hvordan jeg angrer.
Men det spiller ingen rolle, for det skjedde og det var min skyld.
Og ingenting kan gjøre det bedre.
Men jeg tenker på henne hele tiden, det skal du vite.
Eller deg. Eller faren din.
Jeg tenker på dere alle... hele tiden.
Jeg er bare så jævlig lei meg. Jeg... Skulle ønske jeg kunne endre det.
- Skulle ønske... - Jeg tilgir deg.
Hva?
Jeg tilgir deg.
Det ville mamma gjort.
Takk.
Jeg...
Takk.
- Jeg drar. - Hvor skal du?
Jeg skal se på belter i en ny butikk.
Det er ikke en beltebutikk, men jeg regner med at de har det.
- Krysser fingrene. - Ja. Du er verdens beste.
Jeg...
Glem det.
Hva? Du kan si alt til meg. Det pleier du å gjøre.
Jeg... Jeg føler... Jeg vet ikke.
Føler du noen gang at alt er litt mye?
Så dum.
Det med hundebildene påvirket meg virkelig.
Og jeg savner matbilen.
Jeg elsker huset vårt, det vet du,
- men det føles tomt uten guttene. - Det er mindre bråkete.
Ja, det lukter bedre.
Ja. OK. Hva om du får en matbil til? Jeg vil ha ostesmørbrød.
- Det er noe jeg kan lage. - Ja.
Vet du hva? Det går bra. Ha det moro med beltene.
- Bra. Vi ses senere. Elsker deg, kjære. - Elsker deg.
Jeg har så mye nervøs energi nå.
- Skal vi dra til Dave & Busters? - Ja.
Brian... Jeg ga deg mye pes tidligere, men takk for at du tok kontakt med ham.
Det var definitivt noe nytt for meg.
Men...
Av og til er det enkelt å se når noen trenger hjelp.
Det står skrevet i ansiktet.
Hvorfor måtte hun bli der? Det er bare en øyeoperasjon.
Jeg overtalte legen til å ha henne der. Du trenger en frikveld.
- Du er helten min. - Og jeg ville vise deg huset mitt.
Ja.
- Det er jævlig stilig. - Ja. Duh!
Pretensiøst. Dyrt.
- Har du vegglamper, din dust? - Jeg har vegglamper på vegglamper.
Jaså? Wow. Tok du meg med for å være overlegen?
Ja. Litt. Men det er ikke eneste grunn.
Courtney, jeg frigjør deg.
Hva faen betyr det?
Det jeg prøver å si er...
Jeg vet hvor mye du gjør for mamma.
Du har jobbet hardt for å få orden på livet ditt.
Jeg er så stolt av deg.
Takk.
Jeg har vært redd for at du ville dra, og at mamma ville be meg trå til.
For å være ærlig, så vet jeg ikke om jeg kan si "ja" eller "nei" til det.
Men det er ikke ditt problem, men mitt.
Du har gjort ditt og litt mer.
Ja.
Jeg ber deg bare gi meg litt tid til å finne ut hva jeg skal gjøre med henne.
Etter det kan du dra. Ikke sant?
Skål for det.
- Hvor mye tid trenger du? - 20 år?
- To dager. - Åtte år.
- To uker. - Tre måneder.
Gi meg tre måneder.
Avtale.
Hvordan føles det?
Det gjør vondt overalt. Men det er bedre.
- Ja. - Mamma sa dere snakket med pappa.
Er han her?
Pappaer er så vanskelige. De er ikke alltid der når man trenger dem.
Men de kommer til slutt. Det tok meg et år.
- Hei. - Det var mye raskere.
- Hei, pappa. - La oss gi dem litt tid alene.
Takk.
Vi vet begge at jeg ikke er noe flink til å snakke om følelser.
- Det går bra. Du trenger ikke... - La meg snakke.
Da du sa til meg at du syntes jeg hadde sviktet deg...
Grunnen til at jeg ble så defensiv...
er... at du har rett.
Sean... Jeg er så lei for det.
Det går bra. Vi har det bra. Vi vil få det bra.
Ja.
Vi må få deg ut herfra så du kan fiske med meg.
Det blir ikke noe breakdans på en stund.
- Ikke få meg til å le. - Husker du den tiden?
- Det er så rørende. - Slutt å se på dem.
Det er et rørende øyeblikk.
Jeg er så glad. Jeg skal gjøre med deg det han gjør med sønnen.
Ikke gjør det.
Gi deg. Slutt.
Du kan trekke deg unna om du ikke vil det.
Jeg trekker meg ikke unna. Du må lære å forstå grenser.
Han ba meg, og jeg stilte ingen spørsmål. Han er sjefen.
- De er så flotte. - Gi deg.
Hunden min er så flott, men hver gang jeg tar bilder, slikker han seg i ræva.
Hvis man nå kan det... Men jeg tror det har med fotografen å gjøre.
- Tror du... - Ja.
Så hjelp meg. Han er her. Du har kameraet ditt. Vi kan gå til parken.
Hva? Nå?
Ja. Nå.
Ja, hvorfor ikke?
Bra. Kom igjen. Kom. Han er heldig i dag.
- Forsiktig. - Han er så søt.
Tekst: Tina Shortland