Kalė, kalė, kalė, Kalė, kalė, išdavikė
Kalė, kalė išdavikė, kalė...
Kas tai?
Samer dabar kuria tiktokus ir meta man iššūkį.
Kalė, kalė išdavikė Kalė, kalė, kalė išdavikė
Šis šūdas nesiliauja visą savaitę.
Nusibodo.
Nesmagu tai sakyti, bet gabalas geras.
Kietas gabalas, tikrai.
Taip.
Kalė, kalė, kalė Kalė, kalė išdavikė
- Kalė išda... - Aš jus girdžiu.
Atleisk.
Kaip praėjo vakarienė su tėvais?
Puikiai. Mokiau tėtį žaisti „Call of Duty“.
Visą naktį malėm šūdą su dvylikamečiais.
- Jie jus sunaikino, taip? - Taip. Šūdžiai.
Beje, pameni mano armijos bičiulį Chorchę?
Tą, nuo kurio slapsčiausi?
Jis ir vėl čia atvyksta, ir šįkart aš su juo susitiksiu.
Puiku. Tarp mūsų, terapeutų, kalbant, rodai pozityvią dinamiką.
Ačiū.
Tačiau geriausias mano atradimas šitoj situacijoj –
atradau, jog galima praustis duše sėdint.
- Manau, ir toliau taip prausiuosi. - Tai jau tikrai.
Tik įsigijęs dušo kėdutę supratau, kad pėdų nebuvau prausęs.
Tai bjauru.
Tėti, to jau per daug.
Kodėl neišėjai?
Pagaliau. Ar jau einam?
Ne, palauk. Turiu prisipilti vandens.
Tai truks valandą.
Aš pradėsiu mūsų žygio pokalbį.
Mes su Čarliu pasirašėme sutartį. Nusprendėme įsivaikinti.
Sveikinu.
- Ačiū. - Kodėl nusprendėte įsivaikinti,
o ne leisti Liz pagrobti jums nusižiūrėtą kūdikį?
Aš tikrai pagrobčiau kūdikį.
Mes žinom.
Taigi, todėl vakarėlių metu galiu apsiašaroti:
„Toks jausmas, lyg mūsų vaikas įsivaikino mus.“
Puikiai.
- Taip. - Tau puikiai seksis.
Laukiu, kol atrodysi kaip tikras tėtis.
Aš irgi, bet mes su Čarliu metėme monetą –
kuris apsileis, o kuris liks pasitempęs, ir aš pralaimėjau.
Bičiuliai, gal neskubėkime,
nes, pasak Stiuarto, procesas gal užtrukti.
Bet nesuprantu.
Kaip tau pavyko vykdyt Mebano sutartį nesunervinant partnerių?
Tiesiog pabūdavau su problema jūroje ir viską išsiaiškindavau.
- Sveikinu. - Pabūti su problema jūroje? Geras.
Tai mano mėgstamiausias būdas spręsti problemas.
Taigi, aš...
Žinai, tiesiog užsukau pakalbėti su savo mentoriumi.
- Manimi. - Su juo.
Ir jis man sakė, kad tu čia būsi.
Todėl užsitempiau siauriausias kelnes
ir noriu priminti, kad vyrukas,
kuris balso žinute pakvietė tave į pasimatymą, dar egzistuoja.
- Gerai. - Deja,
man regis, išpampau truputį,
nes tos kelnės užspaudė kraujotaką ties tarpukiškiu.
Jos išties siauros.
Einu, nusilupsiu nuo savęs šias kelnes.
- Iki. - Viso.
- Iki, Derikai. - Viso.
Kaip gali paleist tuos du kietus riešutus?
Ką aš su jais padaryčiau, jei būčiau moteris.
Gera žinia, Derekai, tau nebūtina būti moterimi.
- Čiupk šaukštą. - O kam šaukštas?
Gerai, klausykit.
Prisipažįstu, aš mažumėlę susimoviau.
Po tos istorijos su mama, D-Du paskambino pasiteirauti, kaip ji,
bet aš neatsiliepiau, nes pasijutau kalta, jog ne pirma paskambinau
po to, kai pabėgau nuo jo.
Ir dar man šiek tiek baisu, nes jei taptume pora,
jis būtų gražiausias vyras mano istorijoje.
- Taip. - Taip.
Vienas gražiausių.
Ne. Pats gražiausias.
Tu jį matei?
Dar truputis, ir aš visko atsisakysiu dėl trijulės su Derekais.
Ačiū, kad nepamiršai ir manęs.
Tik jei antras dalyvaus.
Gerai. Taip, jis labai patrauklus,
bet kas tuomet antras gražiausias Gabės vaikinas?
- Kytas. - O Dieve! Kytas.
- Labai gražus bernas. - Kytas. Taip.
- Žiauriai gražus. - Aš dar susirašinėju su juo.
Taigi, Derekas.
Tada antras gražiausias yra Kytas.
- Taip. - Po to eina...
Džimis.
- Džojis. - O Dieve!
- Dieve mano. - Džojis, kuris gyvena furgone? Džojis?
- Taip. - Taip, kietam furgone.
Ir turi didelį kotą.
Su tuo nepasiginčysi.
- Ne. - Velniop Džojį.
Kas tau, bu? Aš tau duočiau ketvirtą vietą.
Aš trečias, ir visi tai žinot.
Eime vaikščiot.
Kalė, kalė, kalė Kalė, kalė išdavikė
Kalė, kalė išdavikė, kalė...
Samer talentinga.
Žinau. Įsimintinas ritmas.
- Taip. - Kadangi vėliau pasimatysi su Alisa,
pamaniau, turėtum žinoti, su kuo ji susidūrė.
Sveikas.
Užeik, Denai.
Atleiskit, kur jūs sėdėjote?
Ten.
Jis negali sėst į šiltą vietą.
Tuomet judu turite apie ką pasikalbėti.
Sėskis, Denai.
Rytoj Steno vestuvės.
Jis mano artimiausias draugas, bet jis bus užsiėmęs savo vestuvėmis,
o sėdėt vienam prie stalo su nepažįstamaisiais bus košmaras,
todėl nemanau, kad eisiu.
Denai, juk žinai, kad nuolat kalbu apie žingsnį į priekį?
Draugystė su Stenu buvo didžiulis proveržis,
tačiau, manau, pasitenkinęs tuo tu sustojai.
Sustojimas taip pat gali būt žingsnis į priekį.
Sustojimas nėra žingsnis į priekį.
Draugystėje labai svarbu vienas kitą palaikyti.
Nori palaikyti Steną ar ne?
Taip. Aš labai noriu jį palaikyti.
Tuomet tu nueisi į vestuves.
Abejoju. Esu išsigandęs ir užsispyręs. Mirtinas derinys.
Denai, atleisk, bet dabar man žiauriai sekasi su pacientais.
Aš galbūt esu neįveikiamas, o tai reiškia, jog mes su tavim
prakirsime šią sieną.
Per vieną konsultaciją?
Tu teisus, tai nerealu.
Gerai. Mes kartu praleisime visą dieną.
Mes su tavim atspardysim šiai problemai subinę. Dabar pat.
Šūdas. Žinai? Vėliau pas mane užrašytas kitas pacientas,
ir man reikės valytis dantis.
Gerai, aš kai kur paskambinsiu,
ir mes atspardysim subinę. Dabar pat.
Ten sėdėjai tu, Denai. Liaukis.
Ačiū, kad vėl atnešei man kavos.
Nors po penkių minučių man paskaita...
- Nieko tokio. - Taip.
Ketinau tau pasakoti apie save, bet viską sutrumpinsiu.
Labai prašyčiau.
Aš iš Masačusetso.
Alergiškas penicilinui.
Mėgstu viską gardinti „Alfredo“ padažu, nors su pieno produktais nedraugauju.
Kartą susitikau su Kregu iš „Craigslist“. Siaubingas bičas.
Čia matau dvi rimtas kliūtis.
Kokias?
Kad ir ta dalis, jog nuo „Alfredo“ tau susuka vidurius.
Vis tiek verta.
Šūdas.
- Kas? - Kiša. Nežiūrėk.
Ji artėja. Ar ji pavojinga? Gal bėgam?
Ne, ji čia su lengvaatletės stipendija, ji mus pavys.
- Jėzau. - Labas.
Kas yra?
Turiu priduoti savo esė apie šeimos sistemas.
Gal galėtumėt perskaityti ir pasakyt pastabas?
Ar gerai supratau?
Nori, kad perskaityčiau ją prieš tai, kaip tu vėl man ją atiduosi?
Taip, prašyčiau.
Plieninės kiaušidės. Man patinka.
- Duokš. - Ačiū.
Atleisk. Dar sykį.
Gerai, nes dabar galėsiu pasinaudoti tavo kalte,
kad priversčiau nueit su manim į pasimatymą.
- Rimtai? - Aš eisiu su tavim dabar pat.
- Pala, ką? - Ką?
Jūs nuolat kalbate apie savipagalbą. Čia labai gera savipagalba.
Beje, iš patikimų šaltinių žinau, kad jos dziundzė užrakinta.
O tavoji, vadinasi, atrakinta?
Nepadoru.
Bet taip, kiaurą parą.
Nežinau, kur tavo bėda, Kiša,
bet gal pirma išsispręsk problemas su tėvu.
Kiša, nesikišk į mano reikalus.
Derikai, susitinkam. Šią popietę.
Gerai.
Aš privalėjau. Turėjau bent pamėginti.
Nieko sau.
Ar tai turės įtakos mano pažymiui?
Būsiu atvira, Kiša, turbūt.
Turbūt.
Klausyk, kas gali norėti sėdėt prie bendro stalo?
Tai klasikinė ekspozicinė terapija, Denai.
Dirbtinai sukuriant stresinę aplinką,
aktyvuojamas toks mažas neuronų junginys amigdaloj.
O ekspozicinė terapija padeda nutildyti šiuos neuronus.
- Negali būt. - Taip.
Ničnieko nesupratau.
Patikėk manim. Tai veikia.
Aš bijojau vorų, pavyzdžiui, todėl nusipirkau knygą apie juos.
Skaičiau apie jų elgesį,
kol sykį išdrįsau vieną sugauti.
Ir dabar, jei pamatau vieną tų išgamų,
žvelgiu tiesiai į jo aštuonias akis ir sakau: „Aš bosas!“
- Geras. - Valgote blynus?
Taip. Nerealiai skanūs, blemba.
Taip. O jūs?
Taip. Čia blynai, ir aš juos valgau.
- Taip, nerealiai skanūs. - Taip.
Atsiprašysiu sekundėlei.
Labas, ar viskas gerai?
Ar matėte šį rytą vaivorykštę?
Jis nuėjo, ir mums nebūtina kalbėti, taigi...
Elektros siena.
Mane kviečia į dukters mokyklą.
Ačiū Dievui. Tai nebuvo geras sumanymas.
Ar tikrai nori iš čia išeiti?
Atleisk, jei gadinu tavo sėkmės ruožą.
Konoras vis dar nepaskambino man po to, kai išvyko į koledžą.
Ar buvau kada nors ignoruojamas to, ką pats pagimdei?
Ne.
Ateik į mano kraftinio alaus daryklą.
Aš noriu tau kai ką parodyti.
Tikiuosi, kraftinio alaus darykla turi sinonimų.
Nes skamba pretenzingai.
- Gerąja prasme? - Gal.
Iki pasimatymo.
Polai. Labas. Geras.
Čia mano draugas Makas.
Ne, nereikia. Aš einu.
Gerai.
- Man? - Taip.
Valgysi tai?
Šį daiktą, už kurį sumokėjau ir atsinešiau?
Nežinau.
Ei, Polai... Negali būt, kad turi draugą.
Mes neklijuojam etikečių.
Aš Rėjus, ir mes mylim vienas kitą.
Kaip miela.
Tik norėjau pasakyt,
kad tai, ką darėm su Maku, buvo absoliučiai nekalta.
Kai atbėgi paskui mane ir persistengi aiškindama,
aš tikrai tikiu tavim.
Beje, gali padaryti man paslaugą ir nesakyt to Derekui?
Siužetas gilėja. Atsiranda Derekas.
Aš jo nemyliu.
Klausyk, mes su Maku esam seni draugai, o mano vyras jo nemėgsta.
Negaliu nepaklausti.
Tas vyrukas, Makas... Kvailas vardas, beje.
Sutinku.
Jis vedęs?
- Ne. - Jis tave išklauso?
Ar panašu, kad jam rūpi tavo problemos?
Taip. Tai draugystė.
Kurgi ne.
- Rėjau, tu nevedęs. - Taip.
Ar bendrauji su patraukliom moterimis tik kaip draugas?
Taip, su viena.
Matei?
Nes laukiu, kol ji suklys.
O tada...
Taigi, du balsai už teiginį „Makas nori tave išdulkinti“.
Statleri ir Voldorfai, jūs abu klystat.
Niekas nenori manęs dulkinti.
Tiksliau, daug kas nori, bet supratote mane.
Iš kur tu ją pažįsti?
Ji vos neprišiko į mano darbo stalo stalčių.
Taigi, užvirė muštynės, kai Samer paleido „Kalės išdavikės“ įrašą
mokyklos valgykloje.
- Taip. - Alisa čiupo Samer telefoną
ir įmetė jį į kibirą su rančos padažu.
Tada visi ėmė klykti, stumdytis ir...
Aš klausau.
Taigi, visi ėmė klykti, stumdytis,
ir tame įkarštyje ponia Pričard, dailės mokytoja,
buvo apšaukta kvaila senmerge...
- Ir išėjo namo apsipylusi ašaromis. - Taip.
Aš tai pavadinau rančgeitu, nes mėgstu kalambūrus.
Tai ne kalambūras.
Jei pridėjote galūnę „geitas“, tai dar ne kalambūras.
Bet tęskite.
Alisa su Samer nušalintos nuo pamokų.
Noriu pasakyt, jog tokio smurto proveržio čia nebuvo nuo pat
paskutinio jūsų apsilankymo.
Tuomet peršasi klausimas...
Kaip jūs sutariate su Alisa?
Kaip supratau, abu pasidarėte tėčio ir dukters tatuiruotes?
Bet tai ne šiaip kažkas nepadoraus.
Jos nėra nepadorios.
Noriu pasakyt, jos padorios, o ne nepadorios.
Noriu jums pasakyti, kad mes sutariame puikiai.
Gyvenimas grįžo į įprastas vėžes.
Tėti, kas šis žmogus?
Mano pacientas, dukrele.
Kuris nenori čia būti, nes mokykla buvo jo traumų šaltinis.
Mokykla visiems buvo traumų šaltinis, Denai!
Galite eiti.
Taigi, apie ką norėjai su mumis pakalbėti?
Apie mūsų kaip tėvų biografijas, tiesa?
Sakiau, tavo aprašymas lyg būtų skirtas „Grindr“ pažinčių svetainei.
„Du tėtušiai ieško trečio“? Pasiteisino anksčiau, pasiteisins dabar.
O kas tas „Grindr“? Mirksiukas.
- Jis pasakė „mirksiukas“? - Jis pasakė „mirksiukas“.
Tiek to, turiu gerų žinių.
Labai retai sulaukiam greito atsako,
bet, matyt, tiko jūsų biografijos, nes viena motina pasirinko jus.
O Dieve. Kada?
Jai skatins gimdymą rytoj. Kūdikį turėsite jau vidurdienį.
- Eina šikt. - Man masažas...
- Kaip smagu. - ...jau per vėlu atšaukt.
Akivaizdu, kad tau namų areštas iki kol grįši į mokyklą.
Aš nušalinta tik šiai dienai.
Sumauta mokykla tikrai išmano, kaip pamokyti paauglį.
Tai negaliu išeit iš namų iki saulėlydžio?
Ne. Gali nueiti į vieną vietą.
Pas Samer.
Kurių galų?
Jau šimtą sykių mėginau jos atsiprašyti dėl Konoro.
Atleisk, kad nesu tobula. Aš gedėjau, blemba.
Ką?
Aš irgi taip elgiausi,
maniau, kad mano bėdos didžiausios.
Bet, vaikeli, tai, kad žuvo mama, dar nereiškia,
kad kiti žmonės neturi savų bėdų.
Ar nutuoki, kas vyksta Samer gyvenime?
Ji man sakė, kad su savo tėčiu nekalba jau metus.
Nelengva, matyt.
Ir?
Ir...
ji pardavinėjo mamos vaistus.
Kas dar?
Ji sakė, kad Konoras buvo geriausia, kas jai nutiko pastaruoju metu.
Blemba.
Gerai padirbėjai, tėti.
Pastaruoju metu man sekasi.
Ačiū.
- Šiurpu, kad jūs vis dar čia. - Sutinku.
- Išalkai? Aš išalkau. - Galėčiau užkąst.
- Žiūrėk, voras. - Aš bosas.
- Negaliu patikėt, kad atėjai. - Jei atvirai,
netikėjau, kad turi kraftinio alaus daryklą.
Turiu. Samdau virtuvės personalą ir barmeną vardu Hektoras.
- Hektoras, regis, išgalvotas. - Taip. Nėra jokio Hektoro.
Beje, nenutuokiu apie alaus virimą.
Nuspėjau. Taip.
Vis tiek...
pažiūrėk.
Ką padarei?
Jos ne itin dera alaus darykloje, bet...
O kodėl? Gal išvirsiu kokį specialų alų ir pavadinsiu „Skaliko alumi“ ar panašiai.
Girti žmonės myli šunis.
Aš taip ir ėmiausi šunų.
Prisigėriau vyno, o kitą dieną nusprendžiau išgelbėt viso pasaulio šunis.
Žinau, kad tau dabar sunkus metas.
Labai noriu, kad pažvelgtum į save mano akimis.
Esi žavi, šmaikšti, talentinga.
Tik pažvelk į šias nuotraukas.
Matai pasaulį taip, kaip niekas kitas.
Net negaliu pasakyt, kiek man tai reiškia.
Lize, dėl tavęs padaryčiau bet ką.
Atleisk. Man metas. Aš negaliu.
Velnias.
Trečiam pirmajam pasimatymui dviračiai – rizikingas sumanymas,
bet laimei, turiu supermielą dviratininko kostiumą,
ir, man regis, jis nerealus.
Tai reiškia, kad gerai atrodau,
ar kad matosi „kupranugario pėda“?
Po galais, puikiai atrodai.
Tuomet aš
pasiliksiu šį kostiumėlį.
Tik nesakyk, kad važiuosim toli.
Gal kokius 180 m iki parko, gerai?
Ten pasėdėsim, išgersim vyno,
pakalbėsim apie tai, kaip norim važinėti dviračiu, bet nevažinėjam.
Man patinka, jog apsimesim sportuojančiais,
- kad išgertume. - Taip.
O kokį vyną tu...
Ačiū Dievui, tu namie.
Atleisk, kad trukdau tavo „kupranugario pėdos“ intervencijai.
Taip ir maniau.
Ji mielai atrodo.
Mums duoda kūdikį jau rytoj, o man rauna stogą!
Čarlis siuntė manęs nupirkt kažko vaikui, o aš nežinau, ko jam reikia,
todėl panikuodamas nupirkau 20 sauskelnių ir viščiuko kostiumėlį.
Koks mielas. Man net kiaušides sukuteno.
Man tai arba geras ženklas, arba labai blogas.
Negalima buvo taip greit duoti vaiko.
Perskaičiau tik vieną knygą apie kūdikius.
Pradėjau skaityti knygą.
Gerai, nusipirkau vieną knygą.
Tiesiog rėžk tiesą.
Neturiu nė vienos knygos apie kūdikius!
- Štai. - Nėra laiko namus pritaikyti kūdikiui,
įsigyti automobilio kėdutę, valgyt už du.
Aš noriu savo devynių mėnesių!
Kodėl nepasakai savo vyrui, kad nesi pasirengęs?
Ne, kitas Derikai. Aš jau pakankamai pasiblaškiau,
kai tik pradėjom tą vaiko temą.
Gal to nesimato, bet aš kartais mėgstu pasiblaškyti.
- Aš tai pastebėjau. - Nesu jau toks abejojantis.
Dieve mano, aš nuolat blaškausi.
Pasakiau Čarliui, kad esu pasirengęs,
ir jei dabar pasakysiu, kad nesu, jis manimi daugiau nebetikės.
Jis ir taip galvoja, kad jau maunu pro vaikiškas dureles,
kurias, beje,
turėsime įrengti name, nes šuns durelės bus per mažos.
Ar vaikiškos durelės egzistuoja?
- Ne. - Ne.
Prašau, padėk man. Maldauju tavęs.
Brajanai, prisėsk, gerai?
Žinau, kad tau sunku ir baisu.
Bet aš pažadu apie tai pagalvoti,
kol kartu su Deriku trumpai pasportuosim ir gerai nusigersim.
- O, ne. - Taip.
Ne, viskas gerai.
Žinai, ką? Pakviesk Čarlį ir visus, kuo pasitiki,
pabūsim su tuo jūroje ir išsiaiškinsim.
- Gerai. - Taip?
Taip, skamba gerai, man patinka, padarykim tai.
- Gerai. Atnešiu tau vandens. - Ačiū. Gerklė perdžiūvo.
Kaip jis suprato?
Man jis patinka.
Šalia jo aš vienu metu nurimstu ir susijaudinu.
Aš taip pat.
Ir jei aš jo šiandien neišdulkinsiu, nužudysiu tave.
- Gerai. - Gerai?
- Aš suprantu. - Gerai.
Suprantu tave,
bet maniau, kad tu norėjai susitikti su Chorche.
Norėjau, nes jis buvo vienintelis vyrukas mūsų būry,
išlaikydavęs pozityvų nusiteikimą,
o dabar jis nori bendraut su manim, nes jam prastai.
Daug kam prastai.
Žinau, bet ką aš jam galiu patart?
Būk išmestas iš namų? Apsigyvenk pas savo psichologą?
Juk tikrai ne į mane jis turėtų remtis.
Aš tavo vietoj to nesakyčiau.
Bet, Denai, gal gali pasakyt Šonui,
kas tau padėjo atsiverti man.
Ar dėl to, kad jis panašus į liūdną ąžuolą?
Sakyk, ką nori, Polai, bet šįryt
moteris man pasakė, kad esu tarp penkių gražiausių vyrų jos gyvenime.
Vadinasi, penktas?
Ketvirtas. Išgraužk.
Taigi, Denai.
Jei atvirai, manau, mano atvirumą paskatino tai, jog pasakei,
kad irgi jautiesi vienišas.
Spėju, norėjau ne ką mažiau traumuoto terapeuto už mane.
Pataikei į dešimtuką.
Tu teisus, traumuoti žmonės gali padėti kitiems traumuotiems.
Pažiūrėk į mus.
Ką pasakysi?
Šūdas.
- Sveikas, Brajanai. - Ačiū Dievui, atsiliepei.
Maniau, dirbsi ar kitaip nuobodžiausi.
Džimi, klausyk, aš nežinau...
Visi žinom, kad jis kurį laiką kalbės, kol gausiu įsiterpti, taigi...
Atleisk, Šonai. Tęsk.
Velniop. Nueisiu. Susitiksiu su juo.
Ačiū, kitas Džimio paciente.
Ar mes matėmės šįryt?
Tau viskas gerai?
- Ar jis laiko tave prieš tavo valią? - Taip.
Ne, Denai, tu norėjai čia eiti.
- Aš apsigalvojau. - Ne, netiesa.
Polai, jis neapsigalvojo.
Duosiu tau kitų psichologų sąrašą.
Nieko asmeniška. Jį duodu visiems Džimio pacientams.
Einu susitikt su Alisa.
Ar tu klausai, ką sakau?
- O, šūdas. - Pradėsiu iš naujo. Prisiekiu Dievu.
Brajanai, žinoma, kad klausau tavęs.
Ačiū, kad sutikai pasikalbėti.
Mane nušalino nuo pamokų, neturiu ką veikti.
Ar tavo tėtis pyko?
Liepė man sėdėt namuose net tris valandas.
O kaip reagavo tavo mama?
Ją vakar vakare išmetė iš kazino,
tad mano bėdos jai nėra prioritetas.
- Velnias. - Taip.
- Ką ji padarė? - Ir vėl įsikišo kauliuką į burną.
Tai mano kaltė.
Aš tave įskaudinau, o tu to nenusipelnei.
Po mamos mirties visi mane paliko, tik tu likai,
o aš elgiausi savanaudiškai.
Nė nepagalvojau, kad tavo gyvenimas irgi nebuvo saldus.
Tai nebepasikartos. Pažadu.
Ačiū.
Aš tave myliu.
Ką darysi su Konoru?
Per rudens atostogas aš jį pabučiuosiu,
tada apsiverksiu ir pasakysiu: „Tai buvo klaida.“
Egzaminų metu viešai parodysiu, jog turiu vaikiną.
- Šūdas. - Paskelbsiu nuotraukas,
tipo, vakarienė, o šalia vyriška ranka.
Paskui, kai jis grįš Padėkos dienai, aš su juo susitiksiu, bet pasakysiu,
kad esu pernelyg užsiėmusi, kad būčiau su juo.
Geras keršto planas.
Kalė, kalė, kalė išdavikė.
Kalė, kalė, kalė, kalė išdavikė.
Labas.
Kodėl nuolat tave sutinku?
Alisa negali ateiti.
Ji su Samer, ir pažadėjau, kad perduosiu tai tau.
Kodėl tiesiog nepaskambinai?
Na...
O Dieve, ne.
Ramiai. Žinau taisykles.
Tropiniai. Skaniausi.
Ačiū visiems, kad atėjote.
Negaliu patikėti, kad turėjai galvoje
tikrą plūduriavimą jūroje. Maniau,
tai metafora, pavyzdžiui, „o, ne,
pelnas nukrito. Pabūkime su tuo jūroj, gal ką išsiaiškinsim."
Ne.
Jūra – magiška vieta. Čia imi aiškiau viską matyti.
Turėjau ir blogesnių pasimatymų.
- Džimi? Ką, po galais, darai? - Taip.
Negaliu šlapinti tatuiruotės.
Brajanai, man papai šąla. Kaip tu? Ar tau aiškiau?
Taip.
Nemanau, kad Džimiui derėjo daryti tą tatuiruotę. Tai kvaila.
Labai blogai, Džimi.
Be to, aš nesu pasirengęs dabar kūdikiui,
bet žinau, kad kito šanso galim sulaukti labai negreit.
Ar man sutikti, jei net nesu pasirengęs?
Klausimas.
Brajanai, taip?
Taip, Džimio paciente.
Kalbi vien apie savo jausmus.
Prisimenu, kai draugavau su savo bičiuliu Stenu.
Visi klausinėjo, kaip jis jaučiasi, niekas neklausė, o kaip aš.
Todėl klausiu kaip ignoruojamas žmogus,
ar kas nors paklausė, kaip jaučiasi tavo vyras?
Aš persigandęs.
Ką? Persigandęs? Kodėl nieko nesakai?
Maniau, kad turiu būti drąsesnis už tave, nors aš taip pat išsigandęs.
Bet aš noriu tų devynių mėnesių.
Noriu, kad paskambintų iš ligoninės, noriu mielos kuprinės.
Čarli, tik nereikia ilgų kalbų, šalta!
Mielasis, aš tave myliu.
Turėsim kūdikį tada, kai abu būsime pasirengę.
- Tikrai? - Tikrai.
Mes neturėsime kūdikio!
Tai kalbėsi?
Makas pabučiavo mane.
Kas galėjo tai numatyti?
Tiesos dėlei turiu pasakyti,
kad mes abu pasibučiavom.
Kas per šūdas? Ko juokiesi?
Iš gyvenimo, spėju.
Aš pats ką tik pripažinau savo neištikimybės faktą,
įvykusį prieš 20 metų.
Ir kaip?
Mes vėl draugai,
o tai reiškia, kad turiu kalbėt su ja kas savaitę, taigi...
nekaip.
Kaip man tai ištaisyti?
Lengvai. Su laiko mašina.
Aš niekaip nesuprantu, kodėl aš tai padariau.
- Tai visiškai... - Nesvarbu.
Dėl milijono priežasčių, kurias girdėjau visas.
Pasijutai pamiršta, pasimetusi, be tikslo,
dėl tuščio lizdo, artėja solidus gimtadienis.
Aš gimtadienių nebešvenčiu.
Gerai tau.
Tai ką man dabar daryti?
Gali tai nutylėti,
pamėginti gyventi su kalte,
tikiuosi, ji tave motyvuos tapti geresne žmona.
Bet iš savo patirties sakau,
kad daugelis dėl to kankinasi visą gyvenimą.
Arba?
Arba prisipažink, priimk pasekmes
ir tikėkis, kad po to tapsite stipresne pora.
Bet iš savo patirties sakau,
kad daugelį ta kaltė suėda.
Turi būt trečias kelias.
Girdėjau, kad greit skraidysime į kosmosą.
- O kaip pats pasielgtum? - Liz. Aš...
Nagi, prašau, pasakyk.
Paslaptys anksčiau ar vėliau paaiškėja.
Kiek turėjau paslapčių,
visais atvejais gailėjausi, kad iš karto neprisipažinau.
Visai neskanūs.
Atiduok.
Dar vienas keistas pusiau pasimatymas,
išskyrus tai, kad šįkart apsirengusi kaip pavargusi paplūdimio hipė.
Aš tave pabučiuosiu.
Juk žinai, kaip yra...
- Mažiau kalbų, daugiau darbų. - Prakeikimas.
Tik nesakyk, kad ir vėl susimoviau.
Aš žinojau, kad nederėjo tavęs vestis prie jūros.
Tai buvo taip...
Taip.
Gal nori pabūt mano jūroj?
Atleisk. Nebežinau, ką kalbu.
Ištrink tai iš savo atminties.
Bet tu man patinki, Derikai.
Tu man irgi. Labai.
Padėk man surasti priežastį nenusitempti tavęs lovą dabar pat,
nes aš noriu
dabar iki galo.
- Nesugalvoju. Eime. - Pone.
- Taip. Geras. - Liaukis. Vos nenuėjau.
- Kone bėgte. - Žinau. Gerai.
- Gerai, juokas juokais. - Taip.
Negalim, nes visų pirma,
aš visas smėliuotas.
Aš irgi. Būtų labai
- skausminga, nepatogu. - Taip.
Viskas gerai, tiesa?
Žinoma. Vis tiek paskambinsiu Kišai...
Tu beprotis.
Tai gero vakaro.
Iki.
Ačiū.
Norėjau su jumis kai ką aptarti.
Šiandien mes su Samer susitaikėme, ir tai džiugu,
bet ji pasakė, kad ją labiausiai įskaudino tai,
jog nebuvau su ja atvira.
Todėl manau, kad turim pasakyt tėčiui, kad bendraujam su tavim, Luisai.
- Manau, tai bus teisinga. - Sutinku.
Aš irgi.
Bet įdomu, ar negalėtum būti
drąsi ir stipri ir pasakyti apie tai Džimiui,
bet neminėti manęs visiškai.
- Aš nemanau, kad nori būt tokiu. - Fui.
Vadinasi, man irgi teks būti drąsiu ir stipriu?
Supratau. Gerai.
Manai, ta moteris su šaliu vis dar čia?
Praėjo septynios valandos.
Tu teisus. Beje,
tokio gražaus vyro kaip Derikas dar nebuvau sutikęs.
Taip, vienas gražiausių.
Ne. Sakau, pats gražiausias.
Smagi diena buvo.
Nors ir nespardėm subinių.
Denai, tik pagalvok, ką šiandien nuveikei.
Buvai mokykloje, kalbėjai su nepažįstamaisiais,
nusirengei ir nėrei į jūrą
su grupe tau nepažįstamų žmonių.
Taip, pradžioje teko tave paraginti kalbėti,
o paskui tik žiūrėk, jau pats plakdamas rankutėmis plaukiojai
su savo glaudėmis ir mėtei tiesos bombas.
Su boksikėmis.
Aptemptomis, bet gerai atrodė.
Taip, baisiausia man buvo
net dešimt minučių sėdėt vienam su ta siaubinga paaugle.
Ji gerokai pačiuožusi.
- Tai mano duktė. - Miela mergaitė.
Bet taip, jei ištvėrei ją,
ištversi ir Steno vestuves.
Vadinasi, tavo sėkmės ruožas dar tęsiasi, tiesa?
Po galais, tikrai taip.
- Nori apsikabinti? - Nė už ką.
Tada aš lioviausi ir išėjau.
Baisiai kvaila.
Žinau, turbūt jautiesi įskaudintas.
Prašau, pasakyk ką nors.
Ilgai bučiavotės?
Ką?
Ar ilgas bučinys buvo?
Sakysiu „Sinsinatis“, o tu pasakyk, kada man liautis.
Vienas Sinsinatis, du Sinsinačiai.
- Misisipė. - O aš sakysiu Sinsinatis.
Gerai.
Vienas Sinsinatis.
Nieko sau, blemba.
- Du Sinsinač... - Stop.
Vadinasi, du Sinsinačiai.
Ne. Buvo vienas Sinsinatis ir Sinsinat.
Liz...
Aš tave besąlygiškai palaikau.
Ėmeisi gelbėti šunų,
kone įsivaikinai mūsų kaimyno dukterį.
Skaldai juokelius apie mane. Kam rūpi? Kaip nuo žąsies vanduo.
Žinai, kodėl?
Ne.
Nes giliai širdyje maniau, kad mes neišskiriami.
Mes ir esam.
Aš daug neprašau.
Ir neprašiau.
Tu žinojai, kaip man nepatiko tas bičas,
ir vis tiek tai padarei.
Palauk. Aš atsiprašau.
Aš nenorėjau, kad tai nutiktų.
Aš noriu išsiaiškinti.
Mes kartu galim išsiaiškinti.
Aš bent jau pasakiau tau.
Ar nebūtų blogiau, jei būtum sužinojęs tai iš kitur?
Ką?
Apsikabinkime.
Sėkmės vestuvėse.
Ačiū, Džimi.
Blemba.
Išvertė Egidija Namavičė