- Заповядай. - Благодаря.
Пак греда. Никой работодател не ме иска заради седемте ми празни години.
Не върви да кажа, че съм била в клиника и съм разпускала с мама.
Кажи, че си бивш наркоизпитател, който цени семейството.
- Не е смешно! За нищо не ставам. - Стига.
С теб съм. Ще ти се обадя по-късно. Стискам ти палци!
- Не си с нея. - Как да не съм!
Не си. Каза го седем пъти, но не беше искрена.
Хвърляш й прах в очите. Подлярка си.
Нещата са сложни. Искам сестра ми да си намери работа,
но тогава майка ни ще висне на мен.
Може би се надявам, че като повтарям "с теб съм", ще го повярвам.
- Успех, сестро, с теб съм. - Я се гръмни!
- Не караш към офиса. - Да, слушай...
Помниш ли, като те поканих за гост лектор, а ти рече, че предпочиташ зет си?
- Готин майтап. - Наистина.
Приех го за "да".
- Отвличаш ли ме? - Не драматизирай.
Заграбвам те против волята ти.
- Върни ме вкъщи. - Не.
Дерек, обезсмисляш ходенето, като ядеш понички.
Да не ги продават на паркинга тогава!
Не му обръщай внимание, скъпи, яж каквото си искаш.
- Ако Лиз е приключила с мазненето... - Ще те удуша.
С Чарли намерихме бебе!
- Браво! - Майката е в петия месец, имаме време.
А и бебето е от смесена раса. Вече го използвам като извинение.
- Винаги съм искала такова бебе! - Вярно е.
- То няма да е твое, Лиз. - Знам.
Нещо не ти вярвам.
- И не бива. - Знам я аз.
На нашето бебе не му харесва отношението ви.
Не ставай, Пол.
Благодаря на д-р Роудс.
Макар да заяви, че светът е препълнен с терапевти и само си губите времето.
Въпроси?
Ноа?
Когнитивно-поведенческата терапия ли е най-добрата?
- На тъпи въпроси да отговарям ли? - Да.
Чудесен въпрос. Отговорът ми е "да".
Следващият? Вие. Постарайте се повече.
- Прочетох книгата ви два пъти. Гений сте! - Да си дойдем на думата.
Без мазнене.
- С какво най-често се сблъсквате? - В моята практика
с пациенти, зациклили здраво в проблеми,
които сами са си създали.
Укорителният ти поглед не ми допада, но гледай как ще ти го върна.
Носите ли книгата на д-р Роудс?
- Да. - Сега!
Скивай! Цяла зала с твоята муцуна.
- Ще си закача снимката в офиса. - Прави каквото щеш. Супер е!
Отговарям на твоя "Скитълс"
и вдигам на три розови бонбона "Старбърст".
- Вкусът им е твърде силен. - Отговарям.
Три дами. Ти какво имаш?
Нищо. Как разбра, че блъфирам?
Личи ти. Усетиш ли, че ще те бия, изглеждаш някак горд с мен.
- И с право, покерът е трудна игра. - Хорхе ме ошушкваше в армията.
Хазартът не ти е сила, братле.
- Радвам се, че се смееш. Как се чувстваш? - Добре.
За няколко седмици в караваната на Шон осъзнах, че ми е липсвала рутина.
- Благодарен съм ти. - Помогнаха на мен и предавам нататък.
Да не се размекваме.
- Корав съм. - За себе си говоря, Шон.
Имаме бира, карти... Раздавайте.
ДО ЛУИС: КЪДЕ ИЗЧЕЗНА? КАКВО СТАВА?
ПРОСТО СЪМ ЗАЕТ
СЪМЪР
- Здрасти. Идваш с мен на пица тази вечер. - Не, вече ядох.
А и си почистих лицето и сдъвках едно "бонбонче".
Стига де! Само веднъж съм се виждала с този.
- Ами ако ме върже и ме тикне в багажника? - Много секси.
Добре, ще дойда.
- Но ще си вземем чеснови хлебчета. - Супер, до скоро.
- Привет. - Приятел на Шон ли си? Играем отзад.
- Не, ще ходим с Алис на пицария. - Така ли?
Просто лицето ти е като на мъжище.
- На 37 г. ли си? - Не, на 17.
- Казвам се Дилан. - Стига бе, значи ти си Дилко!
Измислих го, за да подразня Алис и да правя секс с майка й.
- Защо ми го казвате? - Знам ли!
Изненада ме, Дилан, но се вземам в ръце.
Малко е късничко за пица навън.
Осем и половина е. Всъщност е идеално време за пица.
- Добре, ще поставя някои основни правила. - Хубаво.
Добре ли сте?
Господине?
Да не ви е зле?
Да помогна с нещо?
Позволете ми.
Добре, ето.
Майчице!
Първо, никакво пиене.
- Второ, ако мине полунощ, тя да се обади. - Добре.
- Ще изчакам Алис в колата. - Драго ми беше.
Оправяйте се.
Ще се възползва от това, че ме спаси, за да спи с Алис, нали?
- Аз бих. - Няма спор.
Щеше да е по-лесно, ако не беше ме подпрял с чеп отзад.
Като се задави, видя ли Исус?
Не, но май зърнах баба. Стига сме говорили.
- Дилан ти е спасил живота? - Не бих казал.
И сам щях да изплюя гроздето, той само ми помогна.
- Нали, Шон? - Определено те спаси.
- Какво, да лъжа ли? - Да, понякога трябва.
А нарече ли го Дилко и каза ли му, че в лицето е като мъжище?
Наистина изглеждаше зрял.
- Дали Дилан не е мъжище със семейство... - Господи.
...а да се представя за гимназиален атлет?
Имаше документален филм за такъв случай.
Виж, просто се сащисах.
Не знаех, че ходиш с някого.
Излизали сме веднъж, не съм казвала на никого.
- На мен ми каза. - Излъжи де!
Вече ми е забавно.
Хубаво. Миналата седмица той ме покани на бал.
Няма да се крия повече, реших да отида.
Страхотна новина! Гордея се с теб.
Освен това техните ще си правят вкъщи нелепи снимки с други родители.
- Ти обаче не си поканен. - Сещам се защо.
- А ако обещая да не лапам големи хапки? - Чао, татко.
Обичам те.
Радвам се за нея, но ми е криво, че си е мълчала.
Няма нищо общо с теб. Аз не споделях изобщо с баща ми.
А какви ли не ги вършех. На абитуриентския ми бал...
- Има ли начин да ти затворя устата? - Не.
Напих се и такава чекия набих на един, че на дипломирането бях с шина.
Гордост за фамилията.
Виж какво, писнало ми е да те слушам как се укоряваш,
затова ще ти кажа следното.
Независимостта на Алис означава, че си се справил добре.
Сега остава да измислиш как да се откъсне от теб, без да изпитва вина.
Успееш ли, когато наистина се нуждае от теб,
има някаква вероятност да те потърси.
- Ще се постарая. - Хубаво.
Прощавай, но щом ти си се осакатила, какво стана с пениса на онзи?
И той се дипломира с шина.
- Как е, Голямо пиле? Д-р Опак. - Не смей.
- Здрасти. Наред ли е всичко? - Да. Най-сетне взех решение.
Влизам в армията. Викат ме след седмица.
След седмица? И откъде ти хрумна?
А, не! Който ял - ял.
Слизайте веднага от там!
Няма нищо общо с храната, страничен проблем е.
Вън!
Благодаря, че дойде в офиса ми.
Чарли е консултант по управление. Един бог знае какво върши!
Предполагам, че оценява компании
и ги съветва как да подобрят ефективността си.
Точно така.
- Да не се чукате? - Откъде накъде?
Стига, Стюарт, да минем на бебето.
Искаме да ни повикат за раждането.
Ще отидем с полицейски ескорт, за да караме бясно.
Оценявам ентусиазма ви, майката много ви хареса.
- Определено сте сред фаворитите. - Какви фаворити?
Значи само сме номинирани? Като Глен Клоуз?
Конкурирате се с хетеросексуална двойка. Трагично е, знам.
Майката иска да се види с всички, като на първа среща.
Много ме успокои! Аз винаги се дъня на първи срещи.
- Тежък случай съм. - Така ли? Не бях забелязал.
Джими, помагай. Простете, все забравям, че той работи тук.
- Бездруго ще е безполезно. - Започнахме преди две минути, Стивън.
- Брайън, разкарай се. - Спешно е! Помогни ми да не съм такъв.
И аз това искам.
Друг път, когато сестра ми иска сандвич, не я подработвайте за армията.
Получи и сандвич.
Габс, наистина го искам. Не ми се върши някаква тъпа работа тук.
- Искам да видя свят. - Може ли да кажа нещо?
Ама разбира се, само ти не си се изказал по този семеен въпрос.
И аз бях като Кортни.
И може да звучи тъпо, но армията ме вкара в правия път.
- Сега имам верни приятели. - Браво на теб.
- Мислех, че ще имам повече време, Кортни. - Обещах ти три месеца за мама.
Ако искаш да изчакам, ще го отложа за догодина. Само кажи!
Я чакайте, това ли е планът?
Манипулирате ме, като гледате скръбно, докато се съглася?
И действа!
- Много се радвам за теб. - Благодаря.
- Трябва да го полеем. - Идвам да помогна.
- Ще го изчукам. - В караваната?
Виж ни само! Помагаме на скъпите ни хора.
И не се сърдим за вмешателството.
- В черния ми списък си. - Добре де.
- Тя дали ще се справи там? - Без съмнение.
Не се сещам за първа среща или интервю, което да не е минало ужасно.
- Нали осъзнаваш, че ме лиши от хонорар? - Съсредоточи се!
- Защо при мен всичко рухва изведнъж? - Имам някои предположения.
Не биваше да идвам. Няма как да ме разгадаеш бързо, твърде съм сложен.
Гей, израснал в Тексас, с консервативен баща.
Развил си стратегии за оцеляване и първосигнално реагираш агресивно
от страх да не бъдеш отхвърлен.
Не позна.
Чарли заглажда ръбовете ти. Остави на него да говори.
Не мога да мълча 45 минути.
Рекордът ми е три, бях с извадени сливици.
Тогава нека Чарли да те стисне за ръката, като види, че се наостряш.
Така ще се усетиш да спреш, да си поемеш дъх
и да кажеш обратното на това, което си подхванал.
Ясно.
- Какво ми има? - Нищо, приятелю.
Притеснително е, когато човек е зациклил. При теб няма такъв проблем.
Иска ми се да се погледнеш през моите очи и да осъзнаеш прогреса си.
- Боже, Джими, да не си добър специалист? - Понякога.
Фукльо.
Остава да се подготвя за бебето. Майката можела да пита всичко.
За това не мога да ти помогна. С Алис само изпълнявах нареждания.
- Знаеш кого трябва да питаме. - Не!
Ще правиш каквото кажа, когато го кажа и както го кажа.
Чак леко се възбудих.
Смешно ли ти се струва? Ако не ни дадат красивото бебче,
ще ти откъсна оная работа и ще те напляскам през лицето с нея!
Мразя ви.
Ето те. Какво става там?
Брайън е на ускорен курс по отглеждане на бебе.
Майката ще пита как ще го храните - изкуствено или с кърма.
- Не се гнусим от кърмата. - Ясно, гнусна е, но си траем.
Сещам се как мама те кърмеше и ти ставаха мустачки.
- Да сменим темата. - Добре.
Нямам рокля за довечера.
Така де, имам поне сто и си ги обичам, но и ги мразя, нали разбираш?
Точно затова вече не нося шорти.
- Тъпо е, но може ли да си купя нова? - Добре, ще те закарам.
Искам само кредитната ти карта.
Разбира се, няма проблем.
- Ето. - Няма ли да ми дръпнеш реч?
Или да се буташ за придружител? Бих се съгласила да чакаш на паркинга.
Не, върви.
- Благодаря. - Забавлявай се.
- Паркингът беше добра оферта. - Нали?
Ако се забавят над пет минути, уж слизаш да се разтъпчеш, а нахълтваш.
- Да им хвърлиш едно око. - Такива са бащите.
- Само се правят, че не им пука. - Да, мамка му.
Примерно Матю пак е уволнен и с Лиз искаме да го успокоим,
но той трябва сам да ни каже.
- Как издържаш? - Первам се по топките, за да се спра.
Ясно.
Ще намеря друг начин.
Армията никога не ме е влечала. Не обичам да спя на метален креват.
- Майка ти знае ли, че Кортни заминава? - Не, сега ще й каже.
Трябва да си направя упражненията, д-р Сайкс ми прати нови.
Дупенето помага при паркинсон? Знам, че искаш да изляза, но няма.
- Дали мама ще настоява да е при мен? - Не знам, не я познавам.
Ти би ли живял с Мег?
Не знам. Може би някой ден.
Колкото по-малко време ми остава,
толкова повече ми се иска да бъда край детето си.
Да, обаче аз съм страшно заета.
Работа, преподаване, тъмници...
- За секс ли става дума? - Не, за една компютърна игра.
А и има готин мъж на хоризонта.
Няма как мама да е там, докато правим креватна гимнастика.
Как да я накарам да разбере, че е по-добре да й наема помощница?
Не опира до нея,
а до това да поставяш граници и да отстояваш себе си.
Трудно ще е, но добре.
- Какво? - Виж, не че те критикувам,
но всеки е различен.
Аз съм кисело старче с буйна грива, а ти - заклета грижовница.
Не се грижиш единствено за себе си.
Ако майка ти поиска да живее при теб, не съм убеден, че ще й откажеш.
И аз не съм.
Искаш ли да млатим хора наужким? За да ни олекне.
Трябва да вървя, но ти действай.
На ти, Дейв!
И на теб, татко!
На ти, Дейв!
- Пол няма как да знае, не е ясновидец. - Нали?
Обърни се да те видя.
Колко секси!
Не е ли прекалено? Сякаш парадирам с тайния си арсенал.
- Какво? И ти си имаш. - Моят не е таен от седми клас.
Не знам.
- Изглеждаш прекрасно. - Благодаря.
- И за това, че ме докара. - Моля.
Но нека ти кажа нещо.
Съжалявам, че не бях до теб покрай историята със Съмър и Конър.
Може би не трябваше да спя с баща ти.
- Бих те посъветвала да бягаш надалече. - Човек се учи от грешките си.
- Но това не е оправдание. - Габи, стига.
- Ако исках, щях да ти звъня до откат. - И аз щях да дотичам.
Обърни се да вдигна ципа.
Приличаш на майка си.
- Кажи сега за бала. - Хубавото е, че той учи другаде.
Така че няма да съм "сирачето".
- Мога да бъда анонимна. - Можеш да си каквато поискаш.
За един семестър бях бисексуална, докато не се осъзнах.
- Звучи забавно. - И беше, но с жените е трудно.
- Готова ли си? Аз ще ти купя роклята. - Татко ми даде картата си.
Какво? Харчи на воля тогава. Може и аз да си взема нещо.
Я виж. Защо не тези развратни ботушки?
Яко, но дано не го пише на касовата бележка.
Брайън и Чарли, как се запознахте?
Несексуална ролева игра, сериозно?
В гещалт терапията ролевите игри помагат на пациенти
с дезадаптивно поведение, но ти вече не ме слушаш.
- Да започваме. - Влизам пак в роля.
Имала съм овулация и съм забременяла.
- Гърдите ми преливат... - Стига, Лиз.
Мисълта за бебе ме плаши ужасно. Вие готови ли сте за това?
- Чудесен въпрос. Чарли, кажи ти. - Целта е друга.
Ще обезопасите ли дома си?
Толкова съм млада, че дори не знам кога прохождат децата.
На седмица. На месец? Подвеждащ въпрос, някои не прохождат!
- Боже мили. - Това е глупаво.
Лиз, кажи ти какво би искала да чуеш, ако оставяш бебето си.
Много ясно какво - че ще обичате детето ми безкрайно.
И не се правете на безгрешни, защото ще бъркате.
Примерно отчаяно искате дъщеря, но ви се ражда трето момче.
Не го подстригвате и не поправяте хората, като кажат: "Каква кукличка!".
Дори му пробивате ушите.
Ще правите всичко за детето си и знаеш ли каква ще ви е наградата?
То ще ви обърне гръб, защото е гаднярче.
И трябва някак да се радвате, че вече си е стъпило на краката.
Не е лесно.
Но най-много искам да чуя,
че макар все да ви повтарят
как животът ви не бива да се върти около детето,
още щом го поемете в ръцете си
и видите доверчивите му очички, дълбоко в себе си вече ще знаете,
че няма нищо по-важно на света.
Ето това кажи.
Трябва да тръгвам. Алис ще ходи на бал
и ще се правя на заспал в хола, за да я хвана, преди да излезе.
Искаш ли гуш?
Ако се издъниш, ще накарам Чарли да ми направи бебе по старомодния начин.
Знам.
- Изпусна я. - По дяволите!
Спокойно, аз инструктирах Дилан.
И по-добре, защото не му дължа живота си.
Шон, той само освободи зърното, за да мога да го изплюя.
- Писна ми да обяснявам. - Да, знам.
Успях да щракна Алис с роклята. Искаш ли да я видиш?
О, боже, да.
- Нея я няма, кажи го спокойно. - Като принцеса е.
Пол, с Джули имате ли секси планове за довечера?
Не, тя е на кикбокс.
И кикбокс ли тренира? Затова има стройни крака.
Знам, че според теб не мога да се опълча на майка ми,
но съм много по-силна, отколкото мислиш.
А и имам свестни приятели, които ще ми помогнат.
Независимо дали искат.
- Май не ме караш към къщи. - Позна.
Да му се не види.
Ще се срещнем тук, близо е до работата й.
Така, ако припадна, трима души ще ме подхванат.
Благодаря.
- Това е мое. - Вече не.
Матю звъни.
Най-сетне ще ми каже, че са му били шута, вчерашен келеш!
Здравей, миличък, как си?
О, не!
Но ти беше най-добрият управител в историята на закусвалнята!
Къде отива тя? А той защо е работил в закусвалня?
Без паника, с теб сме.
АЛИС
- Миличка, наред ли е всичко? - Да, но си тръгнахме от бала.
На купон у Дилан съм.
Живее до съученика ми, дето не яде свинско, а ти му даде бекон.
Това беше най-хубавият ден в живота му.
Не че има нещо, но ще дойдеш ли на ъгъла?
Идвам.
Какво? Не, чакай.
Няма как.
Аз съм Ейва. Прощавайте, че закъснях, в ресторанта беше лудница.
Няма нищо. Много ще ги харесате. Добре дошли в дома ми.
Ама...
Колко баровско! Много ми харесва.
Мамо, това е Пол. Пол, запознай се с майка ми Филис.
- Много съм й разказвала за теб. - Приятно ми е.
Не изглежда самовлюбен.
- Изчакай. - Дъщеря ви е страхотна.
За мен е чест да е моя колежка и приятелка.
Късметлийка е с ментор като вас.
- Меко казано. - А, ето.
Виж какво, мамо, трябва да обсъдим нещо.
- Да не сте двойка? - Аз вече съм зает.
Ясно. Какво тогава?
Понеже Кортни заминава...
Чакай де, току-що влязох. Дори не съм разгледала цялата къща.
Покажи ми моята стая.
Стаята в дъното ще ти хареса, много е светла.
- Обичам слънчице. Накъде да вървя? - Натам.
Не се упреквай, добра дъщеря си.
Може пък да си намери мъж.
Прощавай, че го изтърсвам така, но аз съм наполовина японец.
- А бащата е... - Японец.
Уцели!
- Не че е важно. Ето вода. - Благодаря.
Не съм била на такава среща и не знам откъде да започна.
- От началото. - Добре.
Да, разбира се.
Та значи, как забременя?
Не! Все едно не съм го казал.
Да превъртим назад.
Къде е чашата от кафето?
Тук я хвърлих, нали?
Къде се дяна?
Не съм уцелил кошчето ли? Божичко.
Побърквам ли се? Като черна дупка е. Това дори не е празно.
Направо...
Навряла се е между двете кошчета.
Не е истина! А аз реших, че откачам...
Спри. Дишай.
Да.
Да започнем отначало? Притеснен съм.
Аз също.
Открай време ли искате дете?
Ако трябва да бъда честен, дълъг път извървяхме.
Аз се страхувах ужасно. Но Чарли - не.
Той е роден за баща.
- А сега как си? - По-добре.
Все още имам много да уча.
Но вече знам, че за да отгледаш дете, е нужно цяло село.
Затова реших да се срещнем тук.
Искахме да видиш хората около нас,
които ще бъдат част от живота на бебето.
Аз може да не знам къде е фонтанелата, но селото ще знае.
- Защо не ме стискаш? - Справяш се чудесно.
Приятелите ми не са тук сега само защото децата им са на първо място.
Такива родители искаме да бъдем.
Радвам се да го чуя.
Записала съм си още няколко въпроса.
- Боже, Брайън, виж. - Колекционирам ги от дете.
Харесвам шантавите им коси.
И аз. Правех театър с тях.
- Какво? - "Момчета и тролчета", "Евита".
Обожавам мюзикъли.
Това е то. Убедих се, че си майката на детето ни.
Може ли? Боже, виж го само!
- Здравей. Какво става? - Исках да поизляза.
Казах на Дилан, че Съмър се е надрусала с екстази.
Хитра лъжа. Плашещо конкретна.
А каква е причината?
Един ме разпозна от видеото "Гадна, гадна кучка".
Взеха да четат коментарите
и изведнъж пак станах момичето с умрялата майка.
Неприятно.
Винаги ли ще е така?
Най-вероятно.
- Супер. - Постепенно ще стане по-леко.
Като заминеш в колеж.
Освен ако не искаш да учиш тук и да живееш вечно с мен.
- Към къщи ли сме? - Не.
Няма да се крия повече. Искам да спрат да ме съжаляват.
Знаеш ли защо все казвам, че съм умърлушен вдовец?
- Понеже наистина си такъв? - Отчасти.
Но и защото е смешно донякъде.
Така хората разбират, че не е нужно да ме жалят.
Невинаги действа,
но поне имам усещането, че донякъде владея положението.
- Ще се върна вътре. - Добре.
- Обещай да не минаваш, за да ме нагледаш. - Обещавам.
Заключи ли пръсти?
Добре.
- Значи майка ти ще живее в гостната? - Не.
Леглото там било прекалено меко, а пък диванът в кабинета - твърд.
Явно ще превземе моята стая, която й е точно по вкуса.
Когато свекърва ми идва, не й давам да припари у дома.
- Сякаш е престъпник. - Никак не се погаждат.
Извинявай, скъпи, ще положа усилия, ако искаш.
- "Ще положиш усилия"? Какво ти става? - Вече съм добра.
Ало, Стюарт.
- Не й даваш да припари? - Да.
- Съдебна възбрана ли има? - Дават ли за психически тормоз над деца?
Добре.
Да, ще говорим утре.
Какво каза?
Избрала е другите.
- Сериозно? - Момчета...
Не мислех, че ще го кажа, но майната й на тая бременна кучка.
- Казвала си го поне шест-седем пъти. - Да.
Очаквах да сме ние.
Защо ме гледаш така?
Разочарованието ти означава много за мен.
- Радваш се, че съм тъжен, така ли? - Засрами се, Чарли.
- Мислех, че и двамата искате... - Да видиш на мен какво ми е!
Майка ми толкова държи на вечерния час,
че понякога направо ми се иска да изчезне завинаги.
Как можах да го кажа! Сигурно ме мразиш.
Няма такова нещо. Само гледам като умърлушено сираче.
Готина шега.
Както и да е...
Благодаря.
Превод на субтитрите Боряна Богданова