- Prosím, Courtney. Jo. - Díky.
Zase nic. Na všech pohovorech se ptají na tu díru v životopisu.
Jak jim mám říct o odvykačce a sedmi letech lehára s mámou?
Jsi bývalá testerka narkotik, která si cení rodiny.
Ale vážně.
- Já bych se nepřijala. - Přestaň.
Fandím ti. Jasný? Zavolám později.
A fandím ti!
- Nefandíš jí. - Jasně že jo.
- Ale ne. - Ale jo.
Řekla jsi to snad sedmkrát a ani jednou upřímně.
To je pěknej podraz.
Jsi podrazačka.
Jo, je to složitý.
Chci, aby si sestra našla práci, ale v tu ránu budu mít mámu na krku já.
Takže asi doufám, že když budu opakovat „fandím ti“, uvěřím tomu.
Tak to hodně štěstí. Fandím ti.
Polib mi.
- To není cesta do práce. - Jo tohle...
Když jsem chtěla, abys u nás přednášel, řekl jsi, že bys radši pobyl u zetě.
- Jo. To byl dobrej vtip. - Jo.
Já to brala jako souhlas.
Tys mě unesla?
Nedramatizuj to.
Půjčila jsem si tě... proti tvojí vůli.
- Zavez mě domů. - Ne.
Dereku, když při chůzi mlsáš, ztrácí to smysl.
Neměli to na parkovišti prodávat.
Nevšímej si ho, lásko. U sportu si jez, co chceš.
- Až skončíš s napravováním nevěry... - Já tě uškrtím.
Našli jsme miminko!
Jé! Super.
Matka je v pátým měsíci, tak máme čas. Navíc to bude míšenec
a už jsem ho použil jako výmluvu, že nemám čas.
- Malýho míšence jsem vždycky chtěla! - Jo, to je pravda.
- Tvoje miminko to nebude. - Já vím.
Tomu nevěřím.
- Ani bys neměl. - Taky bych nevěřil.
Našemu miminku se váš přístup nelíbí.
Seď, prosím tě.
Děkuji dr. Rhoadesovi, že přišel.
Škoda, že řekl, že svět je plný terapeutů a vy marníte čas, ale takový on je.
Máte nějaké dotazy?
Noahu?
Je kognitivně-behaviorální terapie lepší než humanistická?
- Mám odpovídat i na ty stupidní? - Jo.
Výborný dotaz.
Odpověď zní ano.
Další? Vy. Řekněte něco lepšího.
Četla jsem vaši knihu. Dvakrát. Jste génius.
To už je lepší.
Konec podlízání.
- Jaký problém je v praxi nejčastější? - V mé praxi to je stav,
kdy pacient sám sobě stojí v cestě.
Plácá se v problémech, které si sám vytvořil.
Nelíbí se mi, žes ten konec řekl přímo mně.
Ale aspoň v klidu udělám tohle.
Máte všichni knihu pana doktora?
Ano.
Tak jdeme na to!
KUPŘEDU
Hele. Tolik Paulů. To si zarámuju a dám do kanclu.
Dělej si, co chceš.
Jsem nadšenej.
Fajn. Dorovnávám tvoje Skittles
a přihazuju tři růžový žvýkací bonbóny.
To je na mě moc.
Dorovnávám.
Tři dámy. Co máš?
Bum!
Nic.
Jaks poznal, že blafuju?
Je to ujetý. Když zjistíš, že tě porazím, zatváříš se, jako bys na mě byl hrdej.
Poker je těžkej. Já hrdej jsem.
Jorge mě v kasárnách vždycky obral.
Protože neumíš hrát.
Fajn, že se směješ. Jak jsi na tom?
Dobře.
Pár týdnů pomáhám Seanovi ve food trucku a asi mi jen chyběla rutina.
Jsem ti vděčnej.
Někdo pro mě udělal to samý a předávám to dál.
Nebudeme se dojímat, chlapi.
- Já nic. - Myslím sebe, Seane.
Pivo, chlapi, karty... Rozdávejte.
LOUISI?! DLOUHO SES NEOZVAL. JAK JE?
DOBRÝ, JEN NESTÍHÁM
- Ahoj. - Ahoj.
Dneska se mnou jdeš na pizzu.
Ne, já už jsem jedla.
A zrovna jsem si domazala obličej a dala si gumídka.
Prosím, byla jsem s tím klukem jenom jednou.
Co když mě sváže a hodí do kufru auta?
To je vzrušující.
No tak fajn.
Ale dáme si hromadu česnekových housek.
Tak jo, bezva.
Tak zatím, papa.
- Zdravím. - Zdravím. Seanův kámoš? Hrajeme vzadu.
Ne, mám jít s Alicí na pizzu.
Fakt?
Já jen, že vypadáš jak dospělej chlap.
Kolik ti je, 37?
Ne, je mi 17.
Ty jo.
- A jmenuju se Dylan. - To není možný! Ty jsi Dylman!
Promiň, tím jsem Alici zlobil, abych se mohl vyspat s její mámou.
- Proč mi to říkáte? - Kéž bych to věděl.
Překvapil jsi mě, takže se musím vzpamatovat.
Na pizzu už je docela pozdě.
Je půl deváté. Na pizzu ideální čas.
Tak jo. Vysvětlím ti pár základních pravidel.
Hustý.
Jste v pořádku?
Pane?
Dobrý?
Pane, můžu vám pomoct?
Prosím.
Dobře, jdeme na to.
Prokrista!
Tak zaprvé, žádný alkohol.
A zadruhé, ať mi po půlnoci zavolá.
Dobře. Radši na Alici počkám v autě.
Těšilo mě.
Ať je vám líp.
Použije to, že mi zachránil život, aby Alici dostal do postele?
- Beztak. - Stopro.
Zvládl bych to líp, kdybych v zádech necítil jeho péro.
TERAPIE PRAVDOU
Když se to stalo, viděl jsi Ježíše?
Ne, ale možná babičku. Už o tom nechci mluvit.
Dylan ti zachránil život?
To bych neřekl.
Už bych ten hrozen vykašlal, takže mi jen pomohl se zachránit.
- Že jo, Seane? - Zachránil ti život.
- To mám lhát? - Ano. Občas se lhát musí.
A řekl jsi mu Dylmane a že vypadá jak dospělej chlap?
Fakt na to vypadá.
Poslyš, víme jistě, že „Dylan“ není dospělej chlap
- s rodinou... - Bože.
...co chce být středoškolskou sportovní hvězdou?
Viděl jsem o tom dokument. Stává se to.
Hele, byl jsem překvapenej.
Nevěděl jsem, že s někým chodíš.
Viděli jsme se jednou. Nikomu jsem to neřekla.
- Mně jo. - Občas se lhát musí, Seane.
Já se jen dobře bavím.
Fajn. Minulý týden mě pozval na jejich školní ples.
Je čas vrátit se mezi lidi. Takže půjdu.
Jé, tak to je skvělý. Jsem na tebe hrdej.
A jeho rodiče zvou ostatní rodiče k sobě domů,
kde můžou dělat trapný fotky, ale po včerejšku víš, proč tě nepozvali.
Ano.
Co když slíbím, že nesním nic širšího než můj jícen?
Tak zatím, tati.
Mám tě rád.
Přeju jí to,
- ale mrzí mě, že mi to neřekla. - O tebe nejde.
V jejím věku jsem tátovi nic neříkala, protože jsem hrozně řádila.
Na posledním plese na střední...
Můžu ti nějak zabránit,
- abys mi to řekla? - Ne.
Ztřískala jsem se a vyhonila ho někomu tak, že jsem si namohla zápěstí
a promovala s ortézou.
Vaši museli být hrdí.
Hele, pořád jenom poslouchám, jak na sebe kydáš hnůj,
tak si poslechni tohle:
Když Alice ukazuje, že je nezávislá, odvedl jsi dobrou práci.
Těžký bude vymyslet, jak se má odloučit, aniž by se cítila provinile.
Když se ti to podaří a ona jednou bude něco potřebovat,
je šance, že se obrátí na tebe.
To zvládnu.
Dobře.
Promiň, musím se zeptat.
Když sis namohla ruku, jak dopadl ten penis?
Ten kluk taky promoval s ortézou.
Čau, medvěde. Doktore Bručoune.
Ne.
Ahoj. Všechno v pohodě?
Jo. Konečně jsem vyřešila tu práci.
Vstoupím do armády. Vlastně se mám ohlásit už za týden.
Za týden? Jak tě to napadlo?
To teda ne. Oběd končí.
Vy dva si okamžitě vystupte.
Promiňte, o jídlo nejde. S tím to nesouvisí.
Ven!
Díky, že jste sem přijeli.
Charlie je manažerský poradce. Nikdo neví, co dělá.
Zřejmě posuzuje firmy a poskytuje rady, jak zvýšit jejich interní efektivitu?
Přesně.
- Vy spolu spíte? - Jak vás to napadlo?
Soustřeďte se, Stuarte. Téma mimino. Chceme, aby nás zavolali k porodu.
S policejním doprovodem můžeme překročit rychlost.
Jsem rád, že jste nadšení. Matce se vaše brožura opravdu líbila.
Takže šanci určitě máte.
- Šanci? - Cože?
Jsme jenom nominovaní? Jako Glenn Close?
Rozhoduje se mezi vámi a heterosexuálním párem.
Hrůza, já vím.
Matka se chce setkat se všemi. Berte to jako první rande.
To nám má pomoct?
Všechny první rande jsem podělal.
- Je to se mnou těžký. - Vážně? Nevšiml jsem si.
Páni.
Jimmy, potřebuju pomoc.
Aha, promiňte. Zapomínám, že tu fakt pracuje.
To nic. Dneska to nikam nevede.
Klid. Začali jsme před dvěma minutama. Briane, vystřel odtud.
Ne, je to naléhavý. Pomoz mi nebýt sám sebou.
To chci taky.
Až si ségra příště objedná sendvič, tak žádný verbování a dejte jí sendvič.
Sendvič dostala.
Gaby, já to fakt chci.
Nechci tady dělat nějakou tupou práci.
Chci vidět svět.
Můžu něco říct?
Jak chceš, Seanův kamaráde. Vyjádři se k našemu rodinnému problému.
Já v její situaci byl. A zní to otřepaně, ale pomohlo mi to dát se do kupy.
Teď mám kámoše, na který je spoleh.
Bezva.
- Ale já myslela, že dostanu víc času. - Jo, slíbila jsem ti tři měsíce.
Jestli mám počkat, za rok se můžu hlásit znovu.
Potřebuju tvý svolení.
Počkat, to byl záměr?
Chtěli jste mě emočně zmanipulovat a dělat psí oči, dokud neustoupím?
Sakra, zabírá to.
Moc ti to přeju.
Děkuju.
- Zajdu pro drink na přípitek. - Já ti pomůžu.
Ošukám ho.
Ve food trucku?
Podívej, jak pomáháme lidem, který máme rádi.
Nezlobíme se na sebe za vměšování.
- Jsi na černé listině. - No jo.
Myslíš, že to zvládne? Upřímně.
Zvládne to skvěle.
Nenapadá mě první rande, pohovor, nic prvního, co by nedopadlo tragicky.
Víš, že když odešel dřív, nedostanu zaplaceno?
Soustřeď se.
Nevím, proč se u mě vždycky všechno pokazí.
Já bych věděl.
Neměl jsem sem chodit.
Tak rychle mě zmapovat nestihneš. Jsem moc složitej.
Jsi gay a vyrůstals v Texasu s konzervativním otcem,
takže máš své strategie přežití
a obranný mechanismus tě nutí na lidi útočit,
aby dřív neodmítli oni tebe.
Ne-e.
Briane, Charlie tě mírní.
Tak nech většinu, nebo spíš všechno mluvení na něm.
Čtyřicet pět minut bez mluvení nedám.
Mám rekord tři minuty, když mi trhali mandle.
Řekni Charliemu, ať ti zmáčkne ruku, když si všimne, žes najel na obranný mód.
Ty si vzpomeneš, že se máš nadechnout, uklidnit a říct opak toho, cos chtěl říct.
Rozumím.
Co je to se mnou?
Nic, kamaráde.
Největší obavy mám o lidi, co se nehnou z místa.
To ty nejsi.
Kdybys tak mohl mýma očima vidět,
jakej kus cesty už jsi ušel.
Bože, asi jsi dobrej terapeut.
Jo, někdy.
Vejtaho.
Teď potřebuju vyřešit to mimino.
Matka se prý může vyptávat na rodičovství.
S tím ti nepomůžu.
Když byla Alice malá, dělal jsem, co se mi řeklo.
- Víš, za kým musíme zajít. - Ne.
Uděláš, co řeknu, kdy to řeknu a jak to řeknu.
- Je normální, že mě to trochu vzrušuje? - Je to vtipný?
Jestli to posereš a toho krásnýho míšence nedostaneme, urvu ti ptáka
a nafackuju ti s ním!
Nesnáším vás.
- Tady jsi. - Ahoj.
Co se tam děje?
No, ona dává Brianovi rychlokurz na téma mimino.
Bude chtít vědět, jestli mu dáte umělý, nebo mateřský mlíko.
- To se na mlíko neříká. - Jo. Je to hnus, ale neříká se to.
Když tě máma kojila, mívala jsi z mlíka roztomilej knírek.
- Nebudu reagovat. - Chápu.
Nemám na dnešek šaty.
Mám jich stovky a všechny mám ráda, ale nesnáším je. Rozumíš?
Jo. Proto už nevlastním kraťasy.
Je to jen nervozita, ale můžu si koupit nový?
Jo. Pojď, budu řídit.
Já si jenom chtěla půjčit kartu.
Samozřejmě. To je jasný.
- Tumáš. - Počkej. Bez proslovu?
Bez přemlouvání, abys šel taky? Chci je tak moc, že můžeš počkat v autě.
Ne. Ty to zvládneš.
- Díky. - Užij si to.
To čekání znělo fajn.
- Viď? - Jo.
Když to trvá dýl než pět minut, naoko si jdeš dovnitř protáhnout nohy.
Špehovat.
- Jo. Takovej je život táty. - Jo.
Nesmíš dát najevo, že se staráš.
Mazec.
Víme, že Matthew zase přišel o práci.
S Liz ho chceme utěšit, ale nemůžeme, dokud nám to neřekne sám.
Jak to můžeš vydržet?
Když už to chci vzdát, prostě se cvrnknu do koulí.
- Aha. - Jo.
Vymyslím si něco svýho.
Armádu v lásce nemám.
Palandy moc nemusím.
Ví vaše máma, že tvoje sestra odjede?
Ne, Courtney jí to zrovna šla říct.
Aha. No, teď se musím protáhnout. Doktorka mi poslala nové cviky.
Na parkinsona pomáhá twerkování? Chceš, abych vypadla, ale já nepůjdu.
- Bude se ke mně máma chtít nastěhovat? - Co já vím? Neznám ji.
Ty bys chtěl bydlet s Meg?
To nevím.
Jednou možná jo.
Čím míň času na světě mi zbývá,
tím častěji myslím na to, že bych chtěl být blízko dcery.
Ale já toho teď mám moc, víš?
- Práci, výuku, jsem dungeon master... - To je něco erotickýho?
Ne. Ve hře Dungeons & Dragons.
A mám novýho chlapa. Ten je fajn.
Máma tam nemůže být, když na to budeme chtít hupsnout.
Jak jí vysvětlím, že bude šťastnější doma s pečovatelkou?
Hele, o ni nejde.
Jde o stanovení hranic a o to, abys řekla, co chceš ty.
To je těžký, ale dám to.
Co?
Já tě nechci shazovat.
Ale jsme, jací jsme.
Já jsem starej mrzout s bujnou kšticí, ty celoživotní pečovatelka.
Pečovat neumíš akorát sama o sebe.
Když se k tobě máma bude chtít nastěhovat, nejspíš ji neodmítneš.
Taky myslím.
Chceš si se mnou zahrát na mlácení lidí? Uleví se ti.
Musím jít, ale užij si to. Nandej jim to.
Dave.
Táta.
Dave.
Paul to přece nemůže vědět. Není jasnovidec.
Že?
Tak se otoč, chci se podívat.
Pozor. Sexy kočka na obzoru.
Nevypadá to moc jako:
„Čau, jsem Alice a předvádím svý utajovaný dudy.“
- Co? Ty je máš taky. - Ty už od sedmý třídy tajemstvím nejsou.
Já nevím.
Vypadáš nádherně.
- Díky. A díky, žes mě sem vzala. - Není zač.
Chci ti něco říct.
Vím, co se stalo se Summer a Connorem a že jsem tu pro tebe nebyla.
Už vím, že jsem neměla spát s tvým tátou.
Kdyby ses mě zeptala, řekla bych: „Zdrhej.“
Člověk se pořád učí.
Ale to mě neomlouvá.
Gaby, nech toho. Kdybych tě potřebovala, volala bych ti
- a ty bys mi pomohla. - Vždycky.
- Otoč se, zapnu ti to. - Dobře.
Vypadáš jako máma.
- Jakej z toho plesu máš pocit? - Je fajn, že chodí na jinou školu.
Nemusím být ta holka, co jí umřela máma.
Můžu se tam zašít a být anonymní.
Můžeš být, kým chceš.
Na vejšce jsem byla bisexuálka, ale pipiny nejsou pro mě.
To zní zábavně.
Jo, ale s vaginama je to těžký.
No nic. Hotovo? Já to zaplatím.
Táta mi půjčil kartu.
- Cože? - Jo.
Kup si, co chceš, nepozná to. Něco si koupím i já.
Ty jo. Co tyhle šlapkovský kozačky?
Pěkný. Jen ať se na účtence jmenujou jinak.
Takže, Briane a Charlie, jak jste se seznámili?
Roleplay bez sexu? To jako fakt?
Gestalt terapie pacientům pomocí hraní rolí pomáhá
řešit maladaptivní chování a ty mě neposloucháš, tak jdeme na to.
Vracím se do role.
Ovulovala jsem, čekám dítě.
- Mám nateklý prsa... - Jasně, Liz.
Představa, že budu mít dítě, mě ochromuje.
- Myslíte, že jste připravení? - Výborná otázka.
Charlie, odpovíš ty?
To nacvičit nepotřebujeme.
Upravíte svůj dům, aby byl bezpečný?
Jsem mladá a nezkušená. Kdy vůbec děti začínají chodit?
Do týdne. Do měsíce? Byl to chyták, některé nikdy!
- Prokrista. - To je hloupý.
Prostě mi řekni, co bys chtěla slyšet, kdyby ses vzdávala dítěte.
Pochopitelně bych chtěla slyšet, že ho budete milovat.
A netvař se, že neuděláte žádnou chybu, protože uděláte.
Jako třeba kdybys toužil po dceři, ale měl třetího kluka.
Nestříhal bys ho, lidi by říkali „krásná holčička“ a ty bys je neopravoval.
Nechal bys mu propíchnout ouška.
Hele, uděláš pro děti první poslední a víš, jak se ti odmění?
Vyrostou a zavrhnou tě, protože jsou to šmejdi.
A pak musíš nějak najít štěstí v tom, že jsou nezávislí.
Což není snadný.
Ale nejvíc bych asi chtěla slyšet,
že i když ti pořád všichni připomínají,
že se tvůj život nemá točit kolem dítěte,
od chvíle, kdy ti ho dají do náruče
a spatříš tu důvěru v jeho očích, v hloubi srdce prostě víš,
že je to to nejdůležitější, co kdy uděláš.
Řekni tohle.
Sakra, musím jít.
Alice jde na ten ples
a já musím „odpočívat“ v obýváku, abych ji potkal, než půjde.
Chceš obejmout?
Jestli mi to zkazíš, přinutím Charlieho, aby mi to miminko dopřál postaru.
Já vím.
- Víš, že zrovna odešla? - Do háje.
Neboj. Udělal jsem Dylanovi přednášku.
Myslím, že to ode mě vzal líp, když mu nedlužím za záchranu života.
Seane, on ten hrozen uvolnil, abych ho mohl v klidu vyplivnout.
A už o tom nechci mluvit.
Já vím.
Nenápadně jsem Alici vyfotil v šatech, chceš to vidět?
Bože. Jo.
Není tady. Klidně to řekni.
Je jako princezna.
Takže máte dneska s Julií nějaký bezva sexy plány?
Ne, ona má kickbox.
Ty kráso, ona chodí na kickbox? Proto ty nohy.
Já vím, že si myslíš, že s mámou nedokážu jednat rázně,
ale věř mi, že jsem mnohem silnější, než bys řekl.
A mám kolem sebe skvělý lidi, kteří mi pomůžou.
Ať už chtějí, nebo ne.
Ty mě nevezeš domů, co?
K tobě domů ne.
Krucinál.
Navrhl jsem setkání tady, má to blíž z práce.
A když omdlím, budou mě chytat tři lidi.
Děkuju.
- To je moje. - Už ne, díky.
To je Matthew.
Konečně mi volá, že dostal padáka. Sráč jeden.
Ahoj, zlatíčko, jak se máš?
To snad ne.
Vždyť jsi byl nejlepší manažer Buffalo Wild Wings všech dob.
Kam jde? A proč tam jako pracoval?
Nepanikař. My tě podržíme.
Ahoj, zlatíčko. V pohodě?
Jo. Nakonec jsme se na ten ples vykašlali.
Jsem na afterparty u Dylana.
Bydlí vedle mýho spolužáka ze čtvrtý třídy,
co jedl košer a tys mu dal slaninu.
Nejlepší den v životě Zacka Bornsteina.
Jenom...
Jsem v pohodě, ale můžeme se sejít?
Už jedu.
Cože? Ne.
Musím.
Teda.
Já jsem Ava. Promiňte, že jdu pozdě, v restauraci jsme měli narváno.
To nic. Budete z nich nadšená. Ať se vám u mě líbí.
Počkejte...
To je luxus. To se mi líbí.
Jo.
Mami, to je Paul. Paule, moje máma Phyllis.
- Vyprávěla jsem jí o tobě. - Moc mě těší.
Nevypadá, že je zahleděnej do sebe.
- Vydrž. - Máte skvělou dceru.
Je mi ctí mít ji za kolegyni i kamarádku.
- To ona má štěstí, že vás má za učitele. - Extrémní štěstí.
Už to vidím.
Takže, mami, musíme spolu něco probrat.
Vy spolu chodíte?
Já jsem zadaný.
- Aha. Dobře. A co se stalo? - Ne.
To, že Courtney odejde...
No jo. Počkej. Sotva jsem přijela. Ještě jsem to tu ani neviděla.
Chci se podívat, kde budu spát.
Bude se ti líbit pokoj na konci chodby, je světlý.
Světlo je dobrý. Kde je? Tudy?
- Tamtudy. - Dobře.
Nezlob se na sebe. Jsi dobrá dcera.
Třeba se jednou znovu vdá.
Tak jo.
Nechci, aby to vyznělo trapně, ale jsem napůl Japonec.
- Otec... - Japonec.
Máš bod.
- Ale na tom nezáleží. Voda. - Díky.
Na takové schůzce jsem nikdy nebyla, takže nevím, jak začít.
- Můžeme začít od začátku. - Dobře.
Jasně. Jo.
Jak se stalo, že jste v jináči? Ne.
Zapomeňte, co jsem řekl. Vraťme se zpátky.
Počkat, kde mám ten kelímek?
Hodil jsem ho tam, ne? Cože? Jak se to stalo?
Že bych se netrefil? Bože můj.
To jsem blázen... Černá díra...
Ta ani není prázdná.
To je...
Hele. Zasekl se mezi těmi koši.
To je něco. Myslel jsem, že mi hrabe...
Zastav se. Dýchej.
Jo.
Můžu začít znovu? Jsem nervózní.
Já taky.
Věděli jste odjakživa, že chcete být rodiči?
Abych řekl pravdu, museli jsme k tomu dospět.
Byl jsem vyděšenej.
Charlie ne.
Ten se pro to narodil.
- Teď se cítíte jak? - Líp.
Pořád se mám co učit.
Ale vím, že k výchově je potřeba celá vesnice.
Proto jsem se chtěl setkat tady.
Abyste viděla naše úžasné známé,
kteří by byli součástí života toho miminka.
Kdybych nevěděl, kde je fontanela, někdo z té vesnice to vědět bude.
- Proč mi nemačkáš ruku? - Jde ti to skvěle.
Mí kamarádi tu teď nejsou jenom proto, že upřednostnili svoje děti.
A takoví rodiče chceme být i my.
To moc ráda slyším.
Vlastně jsem si napsala pár dalších otázek.
Ty jo, Briane, koukej.
Sbírám je odmalička.
Líbí se mi ty divný vlasy. Jsou tak...
Mně taky. Hrál jsem s nima divadlo.
- Fakt? - Frajeři a trollové, Evita...
Muzikály přímo žeru.
Aha. No...
Vy jste prostě máma našeho dítěte.
- Můžu? - Jasně.
Ty bláho, podívej.
- Ahoj. - Ahoj.
Co se děje?
Potřebuju pauzu.
Řekla jsem Dylanovi, že pomáhám zfetované Summer.
Dobrá lež. Znepokojivě konkrétní.
- Řekneš mi, co je doopravdy? - Normálně jsme se bavili
a někdo mě poznal z „Čúzy zkurvený“.
Přečetli si komentáře
a najednou jsem zase ta holka, co jí umřela máma.
Ach jo.
Takhle to bude napořád?
Obávám se, že jo.
- Paráda. - Myslím, že to časem bude jednodušší.
Až půjdeš na vysokou.
Pokud nechceš jít na vysokou tady a navždy žít se mnou?
Chceš jet domů?
Ne.
Už se nechci schovávat. Chci, aby mě lidi přestali litovat.
Víš, proč lidem říkám, že mám výraz vdovce?
Protože máš?
Zčásti.
Ale taky to zní skoro vtipně.
Ať vědí, že se mnou nemusí jednat v rukavičkách.
Nezabere to vždycky, ale...
mám aspoň pocit, že jsem pro to něco udělal.
Půjdu tam zpátky.
Dobře.
- Slib mi, že mě nepřijedeš zkontrolovat. - Slibuju.
Ukaž ruce.
Dobře.
Tvoje máma bude bydlet v pokoji pro hosty?
- Ne. - Dereku.
Tam je prý moc měkká postel. V pracovně mám zas moc tvrdej gauč.
Takže ta princezna asi bude spát u mě, kde to je „přesně akorát“.
Když přijede Derekova máma, musí se držet 500 metrů od našeho domu.
Jako sexuální násilník.
Nemají se rády.
Promiň, lásko. Můžu na tom zapracovat.
„Můžu na tom zapracovat?“ Nepoznávám tě.
Jsem teď milá.
Zdravím, Stuarte.
- Takže 500 metrů? - Jo.
Ty jo. Má záznam v rejstříku?
Může mít záznam za emocionální zneužívání dětí?
Aha.
Jo, probereme to zítra.
Co říkal? Co?
Vybrala si ty druhý.
- Vážně? - Ach, kluci.
Nemyslela bych, že to řeknu, ale ať si ta těhotná kráva nasere.
Tos řekla už snad sedmkrát.
Jo.
Já věřil, že chce nás.
Proč na mě tak koukáš?
Nevíš, co pro mě znamená vidět tě tak zklamanýho.
Jsi rád, že jsem smutnej? Jako fakt?
Vzpamatuj se, Charlie.
Já myslela, že vám vyhovuje...
Vítej v klubu, kamaráde.
Mamka hrozně prudila, ať přijdu včas.
Občas si fakt přeju, aby navždy zmizela.
Nemůžu uvěřit, že jsem to řekla.
Bože, vidím, jak mě nesnášíš.
Ne, to je v pohodě. To je můj výraz polovičního sirotka.
To se povedlo.
Ne, fakt... Jo, každopádně...
Děkuju.
Překlad titulků: Kristina Himmerová