- Vær så god. - Takk.
Jeg røk ut. Igjen. Alle spør meg om perioden jeg ikke jobbet.
Skal jeg si at jeg var på avrusing og slappet av hos mamma i sju år?
Si at du er en tidligere narkotikatester som setter pris på familielivet.
- Jeg ville ikke ansatt meg. - Jeg heier på deg. Jeg ringer senere.
Jeg heier på deg.
- Det gjør du ikke. - Jo.
- Nei. - Jo.
Du sa det sju ganger uten å mene det.
Du er slem mot henne. Du er slem.
Ja, men det er komplisert.
Jeg vil hun skal jobbe, men når hun gjør det, er mamma mitt problem.
Jeg håper at om jeg sier at jeg heier på henne nok,
- så vil jeg til slutt mene det. - Da heier jeg på deg.
Dra til helvete.
- Det er ikke veien til kontoret. - Angående det...
Da jeg ba deg være gjesteforeleser, sa du at du heller ville se svigersønnen din.
- Det var morsomt. - Ja.
Jeg trodde du takket ja.
- Kidnapper du meg? - Ikke vær så dramatisk.
Jeg låner deg mot din vilje.
- Kjør meg hjem. - Nei.
Å spise kake opphever det at vi går tur.
- Da bør de ikke selge det på parkeringen. - Overse ham. Spis hva du vil, kjære.
- Om Liz er ferdig med å gjøre bot... - Jeg dreper deg.
Charlie og jeg har funnet en baby!
Moren er fem måneder på vei, og ungen er av blandet etnisitet.
- Jeg bruker det for å avlyse avtaler. - Jeg vil ha en blandet etnisitet-baby.
- Det er sant. - Det er ikke din baby, Liz.
- Jeg vet det. - Det tror jeg ikke.
- Det bør du ikke tro. - Enig.
Ungen vår liker ikke holdningen din.
Sett deg ned, Paul. Takk til dr. Rhoades for at han kom.
Han burde ikke sagt at det er nok terapeuter og at dere kaster bort tiden.
Har dere noen spørsmål?
Noah?
Er kognitiv atferdsterapi bedre enn humanistisk terapi?
- Må jeg svare på dumme spørsmål? - Ja.
Bra spørsmål. Svaret er ja. Neste. Du. Vær bedre.
Jeg leste boken din. To ganger. Du er et geni.
- Sånn skal det være. - Det var nok smisking.
- Hva er det vanligste problemet du ser? - På min klinikk er det...
Det er pasienter som står i veien for seg selv. De har selv skapt problemene.
Jeg liker ikke at du sa det siste til meg. Men da er jeg glad for dette...
- Har alle med seg dr. Rhoades' bok? - Ja.
Kom igjen!
Se! Et rom fylt av Paul. Jeg skal ramme det inn.
Det driter jeg i. Jeg elsker dette.
Jeg ser dine Skittles
og høyner med tre rosa Starburst.
- For mye for meg. - Syner.
- Tre dronninger. Hva har du? - Pang!
Ingenting. Hvordan visste du at jeg bløffet?
Du viser det på rare måter. Når du ser at jeg vil slå deg, virker du stolt av meg.
- Poker er vanskelig. Jeg er stolt av deg. - Jorge vant alltid over meg.
Du kan ikke gamble.
Det er fint å se deg le. Hvordan har det vært?
Bra. Å være her og jobbe i matbilen har gitt meg rutinen jeg manglet.
- Jeg er takknemlig. - Noen gjorde det for meg.
Ikke så mye følelser.
- Det går bra. - Jeg snakker om meg.
Vi har øl, menn, kort. Del ut.
HAR IKKE HØRT FRA DEG. HVA SKJER?
ALT BRA. BARE TRAVELT.
- Hei. - Hei.
- Vi skal ut og spise pizza. - Nei, jeg har spist alt.
Og jeg har renset huden og spist en gummibjørn.
Kom igjen. Jeg har bare møtt ham en gang.
Hva om han knebler meg og kaster meg i bilen?
Så sexy. Greit. Jeg kommer.
- Men vi skal ha hundre hvitløksknuter. - Greit. Perfekt. Glad i deg.
Er du en av Seans venner? Vi spiller der ute.
Nei, jeg skal ut og spise pizza med Alice.
Skal du? Det er bare det... Du har jo ansiktet til en fullvoksen kar.
- Er du 37 år? - Nei, jeg er 17, sir.
Wow.
- Jeg er Dylan, forresten. - Åh faen! Dyl-pickle?
Et navn jeg ertet Alice med så jeg kunne ha sex med moren.
- Hvorfor sier du det? - Aner ikke.
Du overrasket meg, Dylan. Jeg tror vi må begynne på nytt.
Det er litt sent å spise pizza.
Klokken er 20.30. Det er bra pizzatid.
Jeg vil gi deg noen regler først.
Stilig.
Går det bra?
Sir!
Går det bra?
Kan jeg hjelpe deg?
Vær så snill.
Greit.
Fy flate!
For det første, ingen alkohol.
Hvis dere blir senere enn midnatt, må hun ringe meg.
OK. Jeg tror jeg venter på Alice i bilen.
- Hyggelig å møte deg. - God bedring.
Han vil bruke det at han reddet livet mitt for å ha sex med Alice.
- Det ville jeg. - Enig.
Ville vært enklere om jeg ikke hadde følt pikken hans i ryggen.
Så du Jesus da det skjedde?
Nei, men jeg tror bestemor var der. Glem det nå.
- Reddet Dylan livet ditt? - Jeg ville ikke sagt det sånn.
Jeg holdt på å få løs druen. Han hjalp meg å redde mitt eget liv.
- Hjelp meg. - Han reddet livet ditt.
- Skal jeg lyve? - Ja, noen ganger går det.
Kalte du ham Dyl-pickle og sa han hadde ansiktet til en voksen kar?
Han hadde det.
Vet vi sikkert at Dylan ikke er en voksen mann med en familie
som prøver å bli idrettsstjerne på videregående?
Jeg så en dokumentar. Sånt skjer.
Jeg ble bare så overrasket. Visste ikke at du traff noen.
Jeg traff ham én gang. Har ikke sagt det til noen.
- Jo, meg. - Av og til lyver vi.
- Nå har jeg det bare moro. - Han inviterte meg på en dans på skolen.
Jeg må tilbake i verden, så jeg skal dra.
Du store min. Så bra. Jeg er stolt av deg.
Dylans foreldre har invitert andre foreldre dit for å ta flaue bilder,
- men du er ikke invitert. - Jeg forstår det.
Hva om jeg ikke spiser noe som er for stort for spiserøret?
Ha det.
Glad i deg.
Jeg er glad på hennes vegne, men hun burde sagt noe.
Jeg fortalte ikke faren min noe på den alderen.
Var på rangelen hele tiden.
- Den siste dansen jeg var på... - Er det noe jeg kan gjøre
- så du ikke forteller det? - Nei. Jeg ble så dritings
og ga en håndjager så kraftig at jeg forstuet håndleddet før skoleavslutningen.
Stolt øyeblikk for familien.
Jeg har brukt mye tid på å høre hvordan du kritiserer deg selv.
Du skal høre følgende:
Det at Alice nå vil være uavhengig betyr at du gjorde en god jobb.
Det vanskelige for deg er å finne ut hvordan du gir slipp
uten at hun føler skyld.
Klarer du det, er sjansen stor om hun virkelig trenger noe,
for at det er akkurat deg hun ringer.
- Det klarer jeg. - Bra.
Jeg må bare vite... Hvis du forstuet håndleddet, hva med penisen?
Han måtte også gå med skinne.
- Hva skjer, Big Bird, dr. Gretten? - Nei.
- Går det bra? - Ja.
Jeg har ordnet med jobb. Jeg skal i militæret. Drar om en uke.
En uke? Hvordan fikk du den ideen?
Ikke pokker. Lunsjen er over.
Kom dere ut av bilen. Det handler ikke om maten, men noe helt annet.
Ut!
- Takk for at dere kom hit. - Charlie er bedriftsrådgiver.
Ingen vet hva han gjør.
Han vurderer hva bedrifter trenger og gir dem strategier for å være mer effektive.
Nettopp.
- Knuller dere? - Hvorfor sier du noe sånt?
La oss snakke om babyer. Vi vil være på sykehuset til fødselen.
- Kanskje vi kan få politieskorte. - Jeg elsker entusiasmen.
Moren reagerte positivt på brosjyren deres, så dere er så avgjort kandidater.
Kandidater? Får vi bare en nominasjon? Er vi bare Glenn Close?
Det er mellom dere og et heteropar. Det er tragisk.
Moren vil møte alle sammen, så det blir som en første date.
Er det nyttig? Jeg har rotet til hver eneste første date.
- Jeg er mye. - Det la jeg ikke merke til.
Wow.
Jimmy, jeg trenger hjelp. Unnskyld.
- Jeg glemmer at han jobber her. - Vi kommer ingen vei uansett i dag.
Vi begynte for to minutter siden, Steven. Ut med deg, Brian.
Det er en nødsituasjon. Hjelp meg ikke å være meg.
Samme her.
Neste gang søsteren min kommer, gir du henne mat istedenfor råd.
- Hun fikk et smørbrød. - Jeg vil gjerne gjøre det.
Jeg vil ikke få en dum jobb her. Jeg vil se verden.
- Får jeg si noe? - Vær så god, Seans venn.
- Få høre din mening om familieproblemet. - Jeg var der Courtney er nå.
Det er sprøtt, men det hjalp meg å få orden på ting. Nå har jeg gode venner.
Kult. Jeg trodde jeg ville ha mer tid, Courtney.
Jeg lovte deg tre måneder. Hvis du vil, kan jeg vente til neste år.
Du må godkjenne det.
Er det planen? At dere blir en sånn rar, følelsesmessig manipulerende tropp
og ser triste ut til jeg sier ja?
Pokker. Det virker.
- Jeg er glad på dine vegne. - Takk.
- Noe å drikke for å feire? - Jeg hjelper deg.
- Jeg skal knulle ham. - I rekebilen?
Vi gjør gode ting for dem vi er glad i. Vi blir ikke sinte om noen blander seg.
- Du står på drittlista mi. - OK.
- Vil hun klare seg? Alvorlig talt? - Hun vil klare seg fint.
Jeg kommer ikke på en date, intervju eller noe "først" som ikke gikk dårlig.
Siden Steven dro tidlig, får jeg ikke betalt.
Konsentrer deg. Hvorfor går alt nedenom og hjem for meg så raskt?
- Jeg har noen tanker. - Jeg burde ikke kommet.
Du kan ikke skjønne meg så raskt. Jeg er for komplisert.
Du vokste opp som homo i Texas med en konservativ far. Du lærte å klare deg.
Forsvarsmekanismen din er å buse på fordi du er redd for å bli avvist.
Nei.
Charlie gjør deg mer menneskelig. La ham ta seg av pratingen.
Jeg klarer ikke å la være å snakke i 45 minutter.
Rekorden er tre, da jeg fikk fjernet mandlene.
Be Charlie klemme armen din om han ser at du blir defensiv.
Da må du trekke pusten og fokusere og si det motsatte av det du skulle si.
Forstått.
- Hva er galt med meg? - Ingenting, kamerat.
De jeg bekymrer meg for, sitter fast. Det gjør ikke du.
Skulle ønske du kunne se deg selv med mine øyne og se hva du har oppnådd.
- Herregud, er du god til jobben din? - Ja, av og til.
Arrogant. Nå må jeg få oversikt over babygreiene.
Moren kan stille mange spørsmål om å være forelder.
Der kan jeg ikke hjelpe deg. Da Alice var liten, gjorde jeg som jeg ble fortalt.
- Vet du hvem vi må snakke med? - Nei.
Du gjør som jeg sier når jeg sier det.
- Merkelig. Jeg ble litt kåt. - Synes du dette er morsomt?
Ødelegger du så vi ikke får den vakre babyen, river jeg pikken av deg
og slår deg i trynet med den.
Jeg hater dere alle.
- Der er du. - Hei.
Hva skjer?
Hun gir Brian et kurs i alt som har med babyer å gjøre.
Hun vil spørre om dere skal bruke erstatning eller morsmelk.
- Vi sier ikke "æsj" om morsmelk. - OK. Ekkelt, men vi sier det ikke.
Da mamma ammet deg, fikk du en søt melkebart.
- Jeg hopper over det. - Greit.
Jeg har ingen kjole til i kveld. Jeg har mange, og jeg liker dem,
- men jeg hater dem også. Skjønner du? - Ja. Derfor har ikke jeg shorts.
- Jeg er bare nervøs. Kan jeg få en ny? - Ja. Jeg kan kjøre.
Jeg ville bare låne kredittkortet ditt.
Greit. Det går fint.
- Vær så god. - Ingen tale? Du vil ikke snike deg med?
- Du kan få sitte på parkeringsplassen. - Nei, du klarer dette.
- Takk. - Ha det moro.
- Parkeringsplassen høres moro ut. - Ja.
Tar det mer enn fem minutter, kan du bare late som du strekker på beina og gå inn.
- En pappas liv. - Ja.
- Få dem til å tro du ikke bryr deg. - Ja, for faen.
Vi fikk høre at Matthew har mistet jobben igjen.
Liz og jeg vil trøste ham, men vi kan ikke si noe før han forteller oss det selv.
Hvordan takler du det?
Når jeg blir fristet, knipser jeg meg bare på pungen.
- Jaså? - Ja.
Jeg finner på noe selv.
Militæret er ikke noe for meg. Jeg liker ikke køyesenger.
- Vet moren din at hun skal dra? - Courtney forteller henne det nå.
Greit. Jeg må tøye ut. Dr. Sykes sendte flere øvelser.
Hjelper det å twerke mot Parkinsons? Jeg vet du vil jeg skal gå, men nei.
- Tror du mamma vil flytte til meg? - Jeg har aldri møtt henne.
Vil du bo med Meg?
Jeg vet ikke. Kanskje en dag.
Jo mindre tid jeg har igjen,
desto mer tenker jeg på å være nær henne.
Ja, men jeg har mye på gang nå.
- Jobben, undervisningen, være spilleder. - Er det en sexgreie?
Nei, en Dungeons & Dragons-greie. Men det er en kul, ny fyr.
Kan ikke ha mamma der når jeg prøver å få ham til puppebyen.
Hvordan forklarer jeg at hun får det bedre om hun får hjemmehjelp hjemme?
Det handler ikke om henne. Du må sette grenser og si hva du vil.
Jeg kan gjøre det.
- Hva? - Jeg kritiserer deg ikke,
men vi er dem vi er. Jeg er en gretten, gammel gubbe med masse hår,
og du er en evig omsorgsperson. Men du tar ikke godt vare på deg selv.
Du kan nok ikke si nei om moren din vil flytte inn.
- Jeg tror ikke jeg klarer det. - Vil du late som du slår noen?
- Du vil føle deg bedre. - Jeg må dra, men vær så god.
Dave. Dave. Dave.
Faren min. Dave.
- Paul vet det ikke. Han er ikke synsk. - Ikke sant?
Snu deg. Jeg vil se.
Hallo sann! Heit dame-varsel.
Den er ikke for mye: "Hei, jeg heter Alice og jeg viser fram mine hemmelige store."
Du har dem også.
- Lenge siden disse var en hemmelighet. - Jeg vet ikke.
Du er helt nydelig.
- Takk. Og takk for at du ble med. - Ingen årsak.
Det er noe jeg vil si.
Jeg vet om alt som skjedde med Summer og Connor, og jeg var ikke der.
Jeg burde ikke knullet faren din.
- Hadde du spurt, ville jeg sagt "løp". - Man lærer så lenge man lever.
- Men det er ingen unnskyldning. - Gi deg.
- Du ville vært der om jeg trengte deg. - Alltid.
- La meg ta igjen glidelåsen. - OK.
Du ligner moren din.
- Hva tenker du om denne dansen? - Han går på en annen skole.
Jeg slipper å være jenta med den døde moren. Jeg kan være anonym.
Du kan være den du vil. Jeg var biseksuelle Gaby et semester på college.
- Men det var ikke noe for meg. - Det høres moro ut.
Ja, men vaginaer er mye.
- Klar? Jeg spanderer. - Pappa ga meg kredittkortet sitt.
Ta det du vil. Han får aldri vite det. Kanskje jeg også finner noe.
Herregud. Hva med disse "knull meg"-støvlene?
Ja. Bare de ikke skriver det på kvitteringen.
Hvordan møttes dere to, Brian og Charlie?
Ikke-seksuelt rollespill? Seriøst?
Gestaltterapi bruker rollespill så pasienter
kan konfrontere atferden sin, og du hører ikke etter. Kom igjen.
Jeg er nå i rollen min.
Jeg hadde eggløsning og er gravid.
- Brystene mine er frodige... - OK, Liz.
Tanken på å få barn er overveldende.
- Er du og mannen din klare? - Et bra spørsmål. Du kan svare, Charlie.
- Det er ikke poenget. - Skal dere barnesikre huset?
Jeg er ung og uvitende. Når begynner unger å gå?
En uke. En måned? Lurespørsmål! Noen gjør det aldri!
- Herregud. - Så dumt.
Si hva du vil jeg skal svare hvis det var din unge.
Jeg vil selvfølgelig høre at dere vil elske ungen.
Ikke lat som om du aldri vil gjøre feil, for det vil du.
Som når man desperat ønsker seg en jente og får en tredje gutt.
Man klipper ikke håret hans. Når folk sier:
"For en vakker jente", så retter man ikke på dem.
Kanskje du ga ham hull i ørene. Du vil gjøre alt for barnet ditt.
Vet du hva belønningen er?
De vokser opp og avviser deg fordi de er drittsekker.
Så må man klare å være lykkelig over at de klarer seg alene.
Det er ikke enkelt.
Men det jeg aller mest vil høre er at selv om folk stadig forteller deg
at livet ditt ikke skal handle kun om barnet ditt,
så vil du fra det øyeblikket du får det i armene
og ser tilliten i øynene hans, vite i ditt hjerte
at dette er det viktigste du noen gang kommer til å gjøre.
Bare si det.
Pokker. Jeg må gå.
Alice skal på dansen, og jeg må late som om jeg "slapper av" i stua
så jeg treffer henne før hun drar.
Vil du ha en klem?
Hvis du ødelegger dette, får jeg Charlie til å gi meg en unge på gamlemåten.
Ja.
- Du rakk henne ikke. - Pokker.
Ikke bekymre deg. Jeg ga Dylan pappatalen.
Det gjorde den mer effektiv, siden jeg ikke skyldte ham livet mitt.
Han løsnet druen så jeg rolig kunne spytte den ut.
- Jeg vil ikke snakke om det mer. - Jeg vet det.
Jeg tok et bilde av Alice i kjolen til deg. Vil du se?
Du store! Ja.
- Hun er ikke her. Du kan si det. - Hun er en prinsesse.
Har du og Julie noen kule, sexy planer for kvelden?
Nei, hun er på kickboksing.
Driver hun med det også? Det er sånn hun får så fine bein.
Jeg vet du ikke tror jeg kan fortelle mamma hva jeg mener,
men jeg er sterkere enn du tror.
Jeg har mange gode mennesker rundt meg som hjelper, enten de vil eller ikke.
- Kjører du meg ikke hjem? - Ikke til ditt hjem.
Pokker.
Jeg foreslo at vi møtes her. Når jeg besvimer, er det tre som kan ta imot meg.
Takk.
- Den er min. - Nå er den min.
Det er Matthew.
Han skal endelig fortelle at han fikk sparken. Lille drittunge.
Hei, vennen. Hvordan går det?
Å nei. Men du var den beste lederen Buffalo Wild Wings noen gang har hatt.
Hvor skal hun? Og hvorfor jobber han der?
Ikke få panikk. Vi er her.
Hei, vennen. Går det bra?
Ja, vi dro fra dansen. Jeg er på nachspiel hos Dylan.
Han bor ved gutten fra fjerde som var koscher, som du ga bacon til.
Zack Bornsteins beste dag.
Jeg har det bra, men kan du møte meg på hjørnet?
Jeg kommer.
Hva? Nei, nei, nei.
Jeg må.
Wow. Jeg er Ava. Beklager at jeg er sen. Det ble travelt på restauranten.
Det går bra. Du vil elske dem. Kos deg i huset mitt.
Men...
Så fint. Elsker det.
Ja.
Dette er Paul. Paul, dette er moren min Phyllis.
- Jeg har fortalt om deg. - Hei.
- Hyggelig å treffe deg. - Han virker ikke så innbilsk.
- Bare vent. - Datteren din er utrolig.
Det er en ære å kalle henne for kollega og venn.
Hun er heldig som har deg som mentor.
- Veldig heldig. - Jeg ser det nå.
Det er noe vi bør diskutere, mamma.
- Er dere et par? - Jeg er alt opptatt.
- OK. Hva er det som skjer? - Nei.
Det at Courtney skal dra...
Vent nå litt. Jeg kom nettopp, vennen. Jeg har ikke sett huset ditt.
Jeg vil se soverommet mitt.
Du vil like rommet nederst i gangen. Det er lyst.
Lys er bra. Hvor? Her?
- Den veien. - OK.
Ikke kritiser deg selv. Du er en god datter.
Kanskje hun gifter seg igjen.
OK.
Ikke for å være rar, men jeg er halvt japansk.
- Faren... - Japansk.
- Mål! Det spiller ingen rolle. Vann? - Takk.
Jeg har aldri gjort noe sånt før, så jeg vet ikke hvor jeg skal begynne.
- Du kan starte på begynnelsen. - OK.
Ja. Ja.
Pang. Pang.
Så hvordan ble du på tjukken? Nei. Glem at jeg sa det.
La oss spole tilbake.
Hvor er kaffekoppen min?
Du så meg kaste den. Hva? Hvordan kunne det skje?
Traff jeg ikke? Å, du store.
Jeg blir gal. Hva slags svart hull... Den er ikke tom engang.
Det... Se her. Den ble sittende mellom søppelbøttene.
Vanvittig. Trodde jeg var blitt gal.
Stopp. Pust.
Ja,
- Får jeg begynne igjen? Jeg er nervøs. - Det er jeg også.
Har dere alltid visst at dere ville bli foreldre?
For å være ærlig, så har det vært en lang reise for oss.
Jeg var vettskremt. Ikke Charlie.
Han ble født til dette.
- Hvordan har du det nå? - Bedre.
Jeg har mye å lære.
Men jeg vet man trenger et fellesskap.
Det var derfor jeg ville møte deg her.
Du skulle få møte de flotte folkene som vil være en del av babyens liv.
Hvis ikke jeg vet hvor fontanellen er, så vil noen i fellesskapet vite det.
- Hvorfor klemmer du meg ikke? - Det går fint.
Vennene mine er ikke her nå fordi de setter barna sine først.
- Det er sånne foreldre vi vil være. - Det er godt å høre.
Jeg har skrevet ned noen flere spørsmål.
Herregud, Brian. Se.
Jeg har samlet på disse siden jeg var liten. Elsker det dumme håret.
Jeg også. Jeg holdt forestillinger.
- Hva? - Guys and Trolls. Evita...
- Jeg elsker musikaler. - OK. Vel...
Nå vet jeg at du er vårt barns mor.
- Får jeg se? - Ja.
Herregud. Se.
- Hei. - Hei.
- Hva skjer? - Jeg måtte bare ha litt pusterom.
Sa jeg måtte passe på Summer som hadde fått dårlig molly.
God løgn. Veldig spesifikt.
Vil du fortelle?
Vi bare hang her, og så kjente noen meg igjen fra "utro, utro bitch".
Så leste de noen kommentarer, og så var jeg plutselig jenta med den døde moren.
Fillern.
Vil det alltid være sånn?
Jeg er redd for det.
- Tøft. - Det blir bedre etter hvert.
Som på college.
Om du da ikke vil studere her og bo hos meg hele livet.
- Skal jeg kjøre deg hjem? - Nei.
Nei, jeg vil ikke gjemme meg. Jeg vil at folk skal slutte å synes synd på meg.
Vet du hvorfor jeg sier at jeg har "død kone-fjes"?
- Fordi du har det? - Delvis.
Fordi det nesten er morsomt.
Da vet folk at de slipper å trå forsiktig rundt meg.
Det virker ikke bestandig, men...
Da får jeg liksom ta kontrollen.
- Jeg går inn igjen. - Bra.
- Lov meg at du ikke vil sjekke. - Jeg lover.
Vis meg hendene.
OK.
Skal moren din bo på gjesterommet?
Nei. Hun sa at sengen på gjesterommet var for myk.
Sovesofaen på kontoret er for hard.
Ræva med gullhår kommer til å sove på mitt rom, som visstnok er akkurat passe.
Når Dereks mor kommer, må hun holde seg 500 meter unna huset.
- Samme som sexforbrytere. - De kommer ikke overens.
Beklager, vennen. Jeg kan jobbe med det.
- "Jeg kan jobbe med det?" Hvem er dette? - Jeg er hyggelig nå.
Hei, Stuart.
- Sa du 500 meter unna? - Ja.
- Står hun i et register? - Kanskje for psykisk mishandling av barn?
OK.
Ja, vi kan snakkes i morgen.
Hva sa han?
Hun valgte de andre.
- Seriøst? - Så dumt.
Trodde ikke jeg ville si det, men faen ta den gravide hurpa.
- Jeg har hørt deg si det sju ganger. - Ja.
Trodde det ble oss.
Hvorfor? Hvorfor ser du sånn på meg?
Du vet ikke hvor flott det er å se hvor skuffet du er.
Er du glad fordi jeg er lei meg? Hva faen?
Vær grei.
- Trodde dere begge var på samme side... - Velkommen til klubben.
Mamma var skikkelig hurpe om når jeg måtte hjem.
Av og til skulle jeg ønske hun bare forsvant.
Tenk at jeg faktisk sa det.
- Herregud. Se på deg. Du hater meg. - Nei, det går bra.
Jeg har bare død mamma-fjes.
Den var god.
Nei, jeg...
Takk.
Tekst: Tina Shortland