PILIEČIO BYLA
GYVENTOJAS DŽORDŽAS
APKLAUSTA: GLORIJA HILDEBRAND
APKLAUSTA: DŽORDŽAS VILKINSAS
VILKINSAS ŠERIFO PAVADUOTOJAS MARNSAS
RELIKVIJA?
LAIKRODIS. LEGALU.
JIS TO TAVĘS NEKLAUSĖ, DŽORDŽAI. KLAUSĖ, IŠ KUR JĮ GAVAI.
AR TAI - DOVANA? KAS TAU JĮ NUPIRKO?
PATS NUSIPIRKAU.
ESU VIENAS.
Kodėl norėjai paslėpti?
- Kas ten? - Nešikas.
Sekundėlę.
Ačiū.
S. MARNSAS, AUKA PANAŠU Į ŽMOGŽUDYSTĘ
REIKALAUK SKUBAUS NUGABENIMO Į VIETĄ.
SIMSAS, TEISMYNAS
Spėju, jam perskėlė galvą su jo paties ginklo galu.
Nebuvo lengva.
Marnsas buvo geležinis, pritvinkęs pykčio ir pagiežos.
Kas tu?
Čia - Polas Bilingsas. Jis - tavo...
Vyrukas, norėjęs tapti šerifu.
Jis - tavo naujasis pavaduotojas.
Senasis dar nė neatšalo.
Marnsas buvo teisus. Kažkas tikrai labai norėjo, kad jis mirtų.
Ar kontroliuojame situaciją?
- Durys buvo praviros. Kaimynas surado. - Galime apie tai nepranešti?
Galime pamėginti.
Jei visi sužinos, mums šakės.
To buvo galima išvengti, jei mūsų naujoji šerifė būtų skyrusi
- Marnsui apsaugą šįvakar. - Jūsų šerifė pasiūlė, bet jis atsisakė.
- Girdėjau. Reikėjo nekreipti dėmesio. - Girdėjai, ką?
Taip. Užsukau aplankyti ir radau jį kruvina nosimi.
- Kas jį sumušė? - Vienas iš daugelio jo gerbėjų.
Tai morgo komanda.
Ką gi, eime į mano kabinetą.
Mano naująjį kabinetą.
Gali paprašyti, kad truputį palauktų?
Minutėlę.
DORIS KENEDI VOGĖ IR PARDAVINĖJO OPIATUS
ČARLZAS MARTINAS APIPLĖŠINĖJO BUTUS
Galite užeiti.
Meru būsiu tik keletą mėnesių,
tad stengsiuosi išgerti kuo daugiau merės Džens gėrimų.
Taigi...
Ką darysim?
Kartok oficialų pranešimą.
Du pagyvenę žmonės apėjo visą Sailą, jų sveikata neatlaikė.
- Lankykitės pas gydytojus... - Ne, palaidosime juos drauge.
Atsiprašau, ką?
Vienerios laidotuvės. Vienas kapas. Sutaupyti resursai.
Tokiais laikais kaip šie, žmonėms nerūpi resursai.
Bet...
- galime pasakyti, kad jie buvo įsimylėję. - O buvo?
Vis mąsčiau, matydamas, kaip jie vaidijasi.
Nors nesvarbu.
Nežinau, ar Pakte kas rašoma apie dvigubas laidotuves.
- Polai? - Vedusios poros, bet...
- Meras gali padaryti išimtį. - Kodėl meras turėtų tą padaryti?
Kad tai taptų istorija, Robai.
Pora pagyvenusių Sailo tarnautojų džiaugiasi vėlyva meile
ir tikisi drauge praleisti savo aukso amžių,
tačiau jų gyvenimas pasibaigia tragiškai greitai.
Jei jie buvo pora, tai nesankcionuota.
Koks skirtumas jų amžiuje?
Ir jei žmonėms rūpės, tuo geriau. Visi ims kalbėti apie uždraustą meilę.
Bet ką, tik ne žmogžudystę.
Turime nukreipti dėmesį.
Puiki mintis, šerife.
O dėmesiui nukreipti teisėja siūlė paskelbti Atleidimo dieną.
- Pakels nuotaiką. - Tai pasitarnaus Teismynui.
Taigi, skleiskime istoriją, kad jie buvo įsimylėję.
O aš paskelbsiu „Lenktynes į viršų“.
Pasakysime, kad merė Džens mėgo bėgikų lenktynes.
Įsteigsime Džens prizą laimėtojui.
Žmonės labai mėgsta turėti dingstį išgerti alaus ir pašūkauti.
Džens nekentė tokių lenktynių.
Ji galvojo, kad jos taps nevaldomos.
Judu paleisiu. Eikite pamiegoti.
Šerife, galėtum pasilikti minutėlei?
Žinai, vakar vakare pas Marnsą užsukau dėl tavęs.
Prašiau, kad Polą paskirtų šerifu dabar.
Marnsas paprašė palaukti.
Ne todėl, jog tikėjosi, kad tau pavyks.
Jis manė, kad pati suvoksi, kad tau tai per sunku
ir tyliai sugrįši į savo Tepalų miestą.
Ką gi. Gana. Jau užteks, Robai.
Tau tai nepatinka.
Skiriu Bilingsą pavaduotoju be tavo leidimo.
Ar skaitei Paktą?
Taip, dalį.
Pradėk nuo skyriaus apie savo departamentą.
Jame tiesiogiai nerašoma, kad šerifas turi bučiuoti Teismynui užpakalį,
tačiau tarp eilučių tą galima suprasti kiekviename puslapyje.
Šįryt paleidau programą,
kuri man pateikė visus Sailo gyventojus, jaunesnius nei 46-erių.
Tą skaičių pasirinkau prie 40 pridėjęs 6.
Keturiasdešimt - tai metai, kuriuos Rut Džens buvo mere,
o šeši - tai mažiausias visuomeninio sąmoningumo amžius,
ir gavau...
5 496 Sailo gyventojus,
kai visas gyventojų skaičius siekia 10 112.
Tad jiems Rut Džens buvo vienintelė merė, kurią jie pažinojo.
Mere Džens visi pasitikėjo ir ją mylėjo,
nes ji pažinojo Sailo gyventojus,
o jie pažinojo ją.
Laimei, meru būsiu tik laikinai,
kol kas nors bus išrinktas
ir užpildys didžiulę tuštumą, atsiradusią po Rut Džens.
Ir neturiu galvoje, kad ji buvo stambi, nes ji...
Tiesą sakant, ji buvo gana smulki moteris.
Šerife.
Ar norėtumėte pasakyti keletą žodžių apie pavaduotoją Marnsą?
Jei atvirai, nežinau, ką pasakyti apie Marnsą.
Mudu su juo nelabai sutarėme.
Jis nenorėjo, kad aš būčiau šerife.
Ir manau, kad jis tą sakė daugeliui žmonių.
Iš pradžių nenorėjau šių pareigų.
Bet tuomet man pasakė, kad jei merei reikia tavo paslaugų,
eini ir dirbi.
Taigi, stoviu čia ir sakau kalbą Marnso laidotuvėse,
stovėdama priešais žmones, kurie jį pažinojo geriau.
Liūdnus žmones.
Aš neliūdžiu.
Liūdna, kad jis mirė, žinoma.
Bet jo gyvenimas, jų gyvenimas, jie...
jais reikia džiaugtis.
Jie paaukojo savo gyvenimus Sailui, kaip ir mes aukojame kasdien.
Kaip visi iki vieno, nuo viršutiniųjų iki tų, kurie giliai apačioje.
Išklausykite mus, o, Įkūrėjai.
Rut Džens ir Samuelis Marnsas tarnavo Sailui savo dvasia,
o dabar pasitarnaus ir savo kūnais.
Mirtis pavirs gyvybe.
Amžinas ratas.
3-IOJI AREŠTINĖ
Henkai?
- Džulse. - Labas.
- Sveika. - Ką čia veiki?
Gavau pakvietimą į laidotuves.
Tikrai? Nemačiau tavęs.
Taip. Laidotuvės man ne prie širdies.
Taip, niekam jos ne prie širdies.
Aš juos pagerbsiu grįždamas žemyn.
Volk sakė,
kad suradai žmogų, kuris padės su Džordžo byla?
Taip, šiandien jį palaidojome.
Marnsą?
Šūdas.
Ar čia atnešei man?
- O, taip. - Tikrai?
Klausyk, negali pasiųsti vyruko 144 lygius į viršų su dėžute spurgyčių
- ir tikėtis, kad jis poros nesuvalgys. - Liko tik viena.
Aš didelis vyras.
- Kaip laikaisi? - Gerai. Taip, man viskas gerai.
Volk tave atsiuntė, tiesa?
Taip, ir Širlė.
Taip. Nes jos nerimauja dėl manęs?
Džuls, visi dėl visko nerimauja.
Lipdamas į viršų, pasisveikinau su savo pusbroliu 72-ame,
ir jis paklausė, ar saugu jo vaikams eiti į mokyklą.
- Dabar Saile - pavojingi laikai ir... - Ir tu nerimauji, ar aš susitvarkysiu.
Ne, ne tą noriu pasakyti.
- Taip atrodo. - Gal išklausytum mane?
Žinau, kad gali padaryti bet ką, ką nuspręsi.
Bet taip pat žinau, kad niekas iš mūsų to nepadarytų vienas.
Taigi, paklausyk, nesu laimėjęs Metų pavaduotojo apdovanojimo ar panašiai,
bet jei ko prireiks,
užteks dėžutės su spurgytėmis.
Pavaduotojau.
Šerife.
- Ei, Henkai. - Taip?
Tu man nepatinki.
- Supratau šitai. - Tu neturi kvalifikacijos būti šerife.
Negaliu nesutikti. Dar kas?
Holstonas Bekeris buvo geriausias visų laikų Sailo šerifas.
Marnsas man sakė, kad tarp jūsų kažkas nutiko,
ir todėl Holstonas išėjo valyti.
Marnsas buvo neteisus.
Tu sutikai dirbti, nes nori išsiaiškinti, kas nužudė Džordžą Vilkinsą.
Kai Vilkinsas mirė, pavaduotojas iš giliai apačios atsiuntė žinutę.
Kad inžinierė, vardu Nikols, teigia, jog Vilkinsas buvo nužudytas.
Pirmas dalykas, ko paprašei čia atėjusi, yra Vilkinso byla.
Susitarkim. Viskam šiame biure reikės mano patvirtinimo.
Taip, nesvarbu, ko norėsi -
išsiaiškinti, kas nužudė Vilkinsą ar naujo pieštuko,
turėsi padaryti tai, ko aš noriu.
Ir ką gi?
Išsiaiškinti, kas nužudė Marnsą.
Taip. Tai ir yra mano darbas, taigi...
Kalbu apie daugiau nei tai, ką pateiks tie mulkiai iš Teismyno.
- Išsiaiškink, kas išties tą padarė. - Kodėl Teismynas turėtų apgaudinėti?
Nes teisėjai Medous nė velnio nerūpi tiesa.
Ne, jai rūpi tik tvarkos palaikymas.
Ir kai merė bei pavaduotojas buvo nužudyti,
viskas galėjo labai greitai subyrėti.
Ne, jie stengsis kuo greičiau surasti galimą atpirkimo ožį.
Tikėsis, kad tu neprieštarausi,
kad išlaikytum blizgantį ženklelį ir gražų butą.
Bet padarytum klaidą,
nes jie nori tave išmesti ir į tavo vietą pasodinti Bilingsą.
O tu ne to nori?
Jei atvirai, norėčiau, kad išsiaiškintum, kas nužudė Marnsą,
bet Marnsui būtų nusispjaut.
Jis nebūtų norėjęs, kad Teismynas išsiųstų kokį vargšą šunsnukį
valyti, kuris to nenusipelnė.
ŠERIFĖ
Grįšiu po pietų.
Kur eini?
Pamėginsiu išsiaiškinti, kas nužudė Marnsą.
Na, turi pasiimti ir pavaduotoją Bilingsą.
Jis žino Paktą, o tu - ne.
Jei padarysi ką nors ne taip, net jei išsiaiškinsi žudiką,
Teismynas atmes.
Eime.
Ei.
Tu - Čarlzas Martinas?
Kas, jei taip?
Ar tu apvogei kelis butus prieš 15 metų?
Aš jau atsėdėjau už tai.
Tik norime sužinoti, kur buvai vakar vakare.
- Klausiate, ar nužudžiau Marnsą? - Nieko nesakėm apie...
Tik nesakykit, kad jis mirė sava mirtimi.
Jei Marnsą išties ištiko širdies smūgis, tuomet gyvenimas - visiškas mėšlas.
Bet ne aš tą padariau.
Buvau žemai, 62-ajame lygyje, man atliko tyrimus.
Aišku.
Ačiū.
Net jei jis nebuvo ligoninėje,
neabejoju, kad ne jis nužudė Marnsą.
Matei jo ranką? Jam - Sindromas.
Kur dabar?
- Kas? - Kur gyveni?
- Keliais lygiais žemiau. - Aišku. Gal eik namo papietauti?
Neabejoju, kad tavo žmona ir dukrelė apsidžiaugs tave pamačiusios.
Dar tik 11.00 val.
Žinau. Tik...
daug reikalų, ir noriu atsikvėpti.
Nusipirksiu sumuštinį, paskaitysiu Paktą. Sako, jis puikus.
Grįšiu į biurą iki 13.00 val.
DORIS KENEDI
Užsukau aplankyti ir radau jį kruvina nosimi.
Kas jį sumušė?
Vienas iš daugelio jo gerbėjų.
Patrikai, visi žinojome, kad susipažinus su tavim, ji dienas užbaigs ūkyje.
Patrikai Kenedi, čia šerifė. Galite atidaryti?
Ko ieškai?
Patriko Kenedžio.
Jo čia nėra.
„...rimti pažeidimai,
juos abu iš pradžių apklaus Šerifo departamentas,
o tada valandos bėgyje pristatys į Teismyną.“
Paskaityk tą dalį apie atskaitomybę.
- Taip? - Čia Polas Bilingsas.
Užeik, Polai.
Polai, pažįsti Dagą Trambalą.
- Žinoma. - Dagas ketina iš manęs mokytis.
Pratęsime vėliau.
Dagas Trambalas? Tavo mokinys?
Sakiau tik, kad ketina juo būti.
Jis paklausė, ar būtų įmanoma. Negalėjau atsakyti.
Be to, visuomet gerai turėti dingstį paskaityti Paktą.
Mūsų naujoji šerifė neprieštarauja, kad eitum į Teismyną pirmą savo darbo dieną?
Ji galvoja, kad nuėjau namo papietauti.
Kuo galiu padėti?
UŽDARYTA DĖL LENKTYNIŲ Į VIRŠŲ
- Sveikas, Kenedi. - Labas, ką čia veiki?
Priežiūros skyrius sakė, kad rasiu tave čia.
Nuliūdau sužinojęs apie pavaduotoją Marnsą.
Juokauju. Tikras smagumėlis, bliamba.
Vakar sakei, kad esam kvaili dėl dviejų priežasčių,
nes norime pasikalbėti su tavo žmona.
Pirma, nes ji mirusi. O kokia antra?
Žinai, truputį pasimečiau. Jūs mane suimsite?
- Ne. - Ką tuomet darote?
Veduosi tave į saugią vietą.
- Sveika, Sende. - Labas.
- Kaip sekasi? - Lėtai.
Kad ir kaip jį gerbčiau, jei mane kankina nemiga,
paskaitau keletą puslapių ir išsijungiu.
- Kaip pietūs? - Galiu prisėsti?
Aš nėjau namo. Nuėjau į Teismyną.
Nieko sau. Iškart skundi Simsui?
Nežinojau, kad taip greitai susimausiu.
Žinau, kad prireiks daug laiko užsitarnauti tavo pasitikėjimą,
ir tai turbūt nėra geriausias pirmas žingsnis.
Bet norėjau sužinoti, kaip jiems einasi tyrimas.
Teismynas atlieka savo tyrimą?
Jie pirmieji gauna lygių atstovų ataskaitas.
Ir kartais tas ataskaitas parašo neegzistuojantys žmonės.
Taip, klausytojai.
Mes juos vadiname kitaip, bet taip.
- Kaip jūs juos vadinate? - Sailo draugais.
Tai, ką jie pasako, negalioja teisme.
Bet...
Jie gali teikti pasiūlymus.
- Rodos, tau skauda net apie tai kalbėti. - Pakte to nėra, tad man nepatinka.
Ir ką siūlo draugai?
Ralfas Melbis.
Jis dirba apačioje, Popieriaus skyriuje, pirmoje pamainoje.
Jis galėjo ateiti iki viduriniųjų ir užnuodyti jų vandenį,
galėjo vakar pasiekti Marnsą.
„Lošėjas, vagis, du pasikėsinimai.“ Kodėl dabar?
Reikia jo paklausti.
Sende, gali man išduoti arešto orderį?
- Kam? - Patrikui Kenedžiui.
- Ką? Ne. Ralfui Melbiui. - Pirmiausia - Kenedžiui.
O tuomet susisiek su manimi per radijo stotelę, jei ją turi.
- Kur eini? - Gavai pranešimų.
Ei.
Nikols, gali sustot?
- Ei. - Neturiu laiko pranešimams...
Nėra jokių suknistų pranešimų. Turiu žinoti, kas vyksta.
Bilingsas nuėjo į Teismyną pas draugus ir grįžo nešinas vardu. Ralfas Melbis.
Jie nori, kad gaiščiau laiką areštuodama Melbį,
kol jie suras sako atpirkimo ožį.
- Patriką Kenedį. - Taip.
Taip pasirodysiu nekompetentinga,
mane išsiųs atgal į Mechanikos skyrių, ir Bilingsas gaus ženklelį.
Esi tikra, kad jie nori suvystyti Kenedį?
Žinau, kad per paiešką jie suras žiurkių nuodus
ir piešinį nuo Marnso sienos.
Iš kur žinai?
Jei jis - jų atpirkimo ožys, tau paprašius išduoti arešto orderį,
Teismynas iškart nusiųs ką nors jį atvesti.
Todėl ir einu pati.
Septyni, šeši, penki, keturi, trys, du, vienas.
Visa, kas geriausia - varžybų dalyviams.
Teismynas. Atidaryk.
Ieškai Patriko Kenedžio?
Taip, Apgyvendinimo skyrius užtruko, kol išsiaiškino, kad jo žmona pernai mirė.
Jie perkėlė jį į vienvietį butą prieš kokius šešis mėnesius,
o čia atkraustė pagyvenusią porą.
Galbūt todėl Teismyno duomenų bazėje ši vieta visa dar įrašyta kaip jo.
Nežinau.
Tą žinau tik todėl, kad vakar mudu su Marnsu čia buvome.
Spėju, visiems pasitaiko suklysti.
Tavo klaida buvo padėti netikrus įkalčius ne tame bute.
Ei!
Atsargiai!
Greičiau! Pasitrau...
- Ką darai? Šūdžius. - Ei! Kurių galų?
Mamyte, žiūrėk.
- Ten kažkas yra. - Atsargiai!
Padėkit jai!
Bėkit.
Manau, žinau, ką vaikeisi.
Dagą Trambalą iš Teismyno Apsaugos skyriaus. Gausiu arešto orderį.
Gaila, kad nepalaukei manęs.
Norėjau patikrinti Kenedžio butą.
Nesitikėjau, kad kas nors mėgins permesti mane per turėklus.
Kokį Kenedžio buto numerį žinojai?
2215, o kas?
Manau, kad Kenedis galbūt niekuo dėtas.
ELEKTROS MATUOKLIAI
VALYMO SKYRIUS
Daglai. Ką čia veiki?
- Pasekiau tave. - Rodai iniciatyvą.
Sugebėjimus.
Ir nerimą keliantį nepaklusnumą.
Atsiprašau.
Ar įsivaizduoji, kas yra už šių durų?
- Ne, pone. - Gerai.
Jei nuspręsi iš manęs mokytis, žinosi.
Kas nutiko tavo rankai?
SANDĖLIS
- Turi raštelį? - Taip.
Gerai. Vis tiek manau, kad dar galima viską sutvarkyti.
- Kaip? - Leisk man išsiaiškinti.
Tai - mano mėgstamiausias laikas.
Tylu, ramu.
Taigi, Daglai, tos durys, pro kurias išėjau,
pirmą kartą jas pamačiau, kai mano tėvas man jas parodė.
Jis buvo valytojas.
Žmonės jį niekino. Niekino mūsų šeimą.
Visi žinome Pakto filosofiją.
Visi prisidedame prie to, kad Sailas gyvuotų.
Bet valytojas lieka valytoju.
O aš tebuvau valytojo sūnus.
Mano mama elgėsi su tėvu kaip su šiukšle,
o jis su tuo taikstėsi.
Kai buvau 14-os, tarp manęs ir klasės draugo kilo konfliktas.
Ričardo Elioto. Jis mane kankino.
Mano tėvas apie tai sužinojo,
ir aš išsigandau, kad jis nepadarytų ko nors, kas dar labiau pablogintų padėtį.
Bet jis nepadarė.
Iš dalies nusivyliau.
Tuomet vieną dieną nuėjau į mokyklą,
o Ričardas Eliotas sėdėjo ir verkė.
Jo tėvą paskyrė dirbti į 125-ą lygį, ir jiems teko išsikraustyti.
Tad problema išsisprendė.
Mąsčiau,
ar mano tėvas buvo kažkaip su tuo susijęs.
Bet jis buvo tik valytojas. Taip?
Bet vieną rytą jis man pasakė:
„Dar turi bėdų su tuo agresoriumi?“
Pažvelgiau į jį. Jo klausimas kažką reiškė.
Pažvelgiau į jį ir paklausiau: „Kaip?“
Jis pasakė, kad nori man kai ką parodyti. Nusivedė mane prie tų durų.
pasakė, kad jei noriu iš jo mokytis,
turiu priimti sprendimą, kuris amžiams pakeis mano gyvenimą.
Jei įžengsiu pro tas duris,
niekad negalėsiu niekam pasakoti, kas yra už jų.
Nei draugams, nei savo šeimai, nei žmonai.
Jie žinos tik tiek, kad esu buhalteris, tarnautojas
ar valytojas.
Bet aš žinosiu tiesą.
Kad žmonės, esantys už šių durų,
dirba svarbiausią darbą Saile.
Darbą, dėl kurio gali gyventi 10 000 žmonių.
Tu susimovei, Dagai.
Du kartus. Labai stipriai.
- Susimovei su Džordžu Vilkinsu... - Žinai, kas nutiko?
...ir susimovei su Patriku Kenedžiu.
Bet aš susimoviau dar labiau. Ir daug kartų.
Esame žmonės, darome geriausia, ką galime.
Man svarbiausia - mokinio aistra ir atsidavimas.
Aš apsisprendžiau.
Daglai Trambalai, ar tu, būdamas sveiko proto, pasižadi būti mano mokiniu?
Taip.
Ar nori daryti viską, kad tarnautum Sailo žmonėms ir juos gintum?
Taip.
Ar padarysi viską, ką gali,
kad tarnautum Sailo žmonėms ir juos gintum?
Taip.
Gerai.
Ne!
Daglas Trambalas nužudė merę Džens bei pavaduotoją Marnsą,
ir ketino apkaltinti tomis žmogžudystėmis Patriką Kenedį.
Ir jis norėjo ne tik pasodinti Kenedį,
bet ir nužudyti jį taip, kad atrodytų kaip savižudybė.
Tad kai pasakiau Trambalui
apie įkalčius bute, kuriame Kenedis nebegyveno, jis pabėgo.
Vakar, supratęs, kad areštas neišvengiamas,
Trambalas nusižudė.
Jo kišenėje radome raštelį.
Manome, jis ketino jį padėti Kenedžiui. Keista, bet dabar jis labai tinka ir jam.
Nežinome...
Kodėl.
Nežinote, kodėl darbuotojas, septynerius metus dirbęs Teismyne,
sugalvotų nužudyti merę ir Marnsą.
Ne, bet mes...
Su Trambalu artimai nedirbau, tačiau jokių ženklų nepastebėjau.
Pone Simsai, ar jūs pastebėjote kokių ženklų?
Marnsas dirbo viduriniuosiuose, kai Trambalas dar buvo tik vaikas.
Gal tuomet kažkas tarp jų nutiko.
Nežinau. Reikės pasidomėti.
Daugiau laiko jam negaišk.
Suradome merės Džens ir pavaduotojo Marnso žudiką, ir...
jis negyvas.
Tai turėtų nutildyti gandus apie sąmokslo teorijas.
Taip.
- Ačiū. - Ačiū.
Nunešiu žiurkių nuodus į ūkį, o tu nunešk viską į biurą, gerai?
Aha.
Tu jau žinojai, kad tas piešinys ir žiurkių nuodai
buvo bute dar prieš mums ten pasirodant.
Kada įsmukai?
Kai tu kalbėjaisi su savo Teismyno draugais.
- Kaip ten patekai? - Mechanikos skyriuje kai ko išmokau.
Tuomet tikrai neperskaitei Pakto skyriaus
- apie neteisėtą kratą ir suėmimą. - Ne, perskaičiau.
Kodėl nepasakei man, ką ketini daryti?
- Nes nepasitikėjau tavimi. - O dabar pasitiki?
Taip. Žinoma. Tiek, kiek tu pasitiki manimi.
Kad rytoj nesijaudintum, kas man nutiko, pasakau, kad mane perkėlė.
- Ką? - Į nuovadą 105-ajame.
Kodėl?
Nes pati paprašiau.
Dėl manęs?
Ne, ten mano šeima.
Palauk, juk sakei, kad jei noriu tavo pagalbos,
turiu išsiaiškinti, kas nužudė Marnsą.
Taip, atleisk. Jei atvirai, negalvojau, kad tą padarysi.
Gal įmanoma priversti tave apsigalvoti?
Ne, man jau gana gyvenimo viršutiniajame.
Kai kurių dalykų man trūks,
bet netrūks to jausmo, kad mane stebi.
Kas?
Nežinau, kas.
Ar kaip.
Ei. Žinai, kai čia atėjau, sakei, kad nežinai, ką valgo žmonės apačioje.
Tavo šeima gyvena 105-ajame?
Tai - žemesnieji vidurinieji, ne gili apačia.
- Taip. - Mūsiškiai nevalgo kūdikių.
Šauniai padirbėjai.
Patrikas Kenedis - bjaurus tipas, bet jis nenusipelnė mirties.
- Ne už tai, ko nepadarė. - Tik džiaugiuosi, kad aš ne...
Nesuprask klaidingai. Tu man vis tiek nepatinki.
Šerife.
Galiu įpilti gėrimo?
Jau tuoj išbaigsiu Merės Džens kolekciją.
- Ne, nereikia. Ačiū. - Tikrai?
- Taip. - Prisėsk.
Taigi, kad ir kaip nenorėčiau suteikti Simsui tokio malonumo,
panašu, kad jis teisus.
„Lenktynės į viršų“ tikrai visus išjudino,
bet labiausiai mums reikia Atleidimo dienos.
Jos metu visi kaip reikiant įsišėlsta,
tad prašysiu, kad tu ir tavo pavaduotojai rimtai dirbtumėte.
Gerai.
Ir dar norėjau apie kai ką pakalbėti.
Norėjau pasakyti, kad klydau dėl tavęs.
Nesupratau, kodėl Holstonas norėtų, kad būtum šerife, bet dabar suprantu.
Tad kol aš būsiu mero poste,
nors labai tikiuosi, kad ne ilgiau nei kelis ateinančius mėnesius,
noriu padėti tau kuo galėdamas.
Ar tau dabar ko nors reikėtų?
- Dviejų laisvadienių. - Juk dar nespėjai nė kojų apšilti.
Turiu grįžti į Mechanikos skyrių.
Nesitikėjau čia užsibūti, tad daug ko nepasiėmiau, taigi...
Nešikai viską atgabentų.
Noriu atsisveikinti ir panašiai, suprantat?
Ką gi. Pasimatysime po kelių dienų.
Ačiū.
Labas.
Ką dirbi?
Nori pažiūrėti?
Taigi, naktį, kai giedras dangus, jame matyti tos šviesos.
- Kas tai? - Neįsivaizduoju.
Bet stebiu jau labai ilgai, ir pastebėjau derinius.
Jie pasikartoja tarsi keliautų didžiuliu apskritimu.
ATSTUMAS NUO VIDURINIŲJŲ KASMĖNESINIO JUDĖJIMO SEKIKLIS
Štai.
Žiūrėk.
Matai?
Matau raidę „W“.
- Nebuvau šito pastebėjusi. - Taip, dabar jau būsi.
Tik įrašysiu į sąrašą dalykų, apie kuriuos nieko nežinome.
Ar žinojai, kad naktį danguje kažkas šviečia?
Ką turi galvoje?
Vaizdas viršutiniųjų kavinėje geresnis nei pas mus.
- Kaip netikėta. - Naktį danguje kažkas šviečia.
Taip, ir kas gi?
Galvojau, gal tu žinai.
Žinok, Henkas suvalgė beveik visas spurgas, kurias siuntei, paliko tik vieną.
Galvojau, kad suvalgys visas iki vienos.
Jis - didelis vyras.
Kada šitai pagaminta?
Kuri šiandien diena?
Taigi, kaip sekasi tame puikiame darbe?
- Gerai. - Gerai? Tikrai?
Žinai, Tomas Maršalas
darbavosi prie ventiliacijos feno laiptų apačioje.
Šitas pralėkė per centimetrą nuo jo galvos.
Žmonės matė, kaip kabojai ant turėklų.
Džuls, manai, niekas apie tai nesužinos? Kas vyksta, po velnių?
- Negaliu tau pasakoti. - Negali man pasa...
Ne, negaliu.
Po galais. Mes šitaip nesitarėme.
Turėjome rūpintis savo reikalais, žiūrėti, kad Sailas veiktų,
o jie neturėtų užsiimti žmonių žudymu.
Ima kristi lavonai, kyla klausimų.
Jau netrukus visi ims nebe klausinėti, o reikalauti atsakymų,
- ir jei liaudžiai jie nepatiks... - Ei.
Kalbi apie sukilimą? Aš čia. Aš - šerifė.
Juokinga.
Beje, ar suradai standųjį diską, kurio ieškojai?
Dar ne. Holstonas buvo užvedęs bylą Džordžui,
bet ten nebuvo nieko, ko nebūčiau žinojusi.
Ar pasistūmėjai su tuo daiktu, kurį tau palikau?
Taip.
Taigi, atpažinau lęšio tipą kamerose,
kurias jie naudoja mūsų nuotraukoms.
Bet jie labai paprasti. Šitas - sudėtingas.
Pažvelk.
Užteks tokio?
Ne. Turi galingesnį?
Tą, kurį padarė tavo mama? Su dviem lęšiais?
Taip, kurį panaudojome triušiui.
Taip, ir Teismynas jį sunaikino. Ar žinai, kodėl Teismynas jį sunaikino?
- Ne. - Skaitei Paktą?
Ne, ir tu esi, na, koks dešimtas žmogus, kuris manęs to klausia.
Todėl ir norėjau, kad nusileistum čia.
Aš Pakte matau dvi dideles mįsles.
Pirma.
Jie tvirtina, kad negalime mechanizuoti judėjimo aukštyn ir žemyn Saile.
- Jokių liftų ar skridinių. - Taip.
Antra. Negalime naudoti didesnio padidinimo nei nurodyta.
Taigi, radę tokią relikviją, jie tavęs tikrai nepaglostys.
Kažkas toks mažas ir su laidais
tikrai sukels žymiai daugiau dramos.
Ir iš to, ko man nepasakoji, rodos, yra ilgas sąrašas žmonių,
kurie pastaruoju metu mirė neaiškiomis aplinkybėmis.
Kodėl tu negalėtum būti kita tame sąraše?
Būsiu atsargi.
Įdėk ženklelį į voką, paduok nešikui.
Turiu išsiaiškinti, kas nutiko.
Prieš dvi dienas Bernardas labiausiai norėjo išsiųsti mane valyti
už tai, kad nugvelbiau dvi dėžes šūdinos izoliacinės juostos.
Išaiškinau dvi žmogžudystes, ir jis nori dirbti su manim. Jie pasitiki manim, Volk.
Turiu pradėti tyrimą,
kuris leistų pažiūrėti, kas nutiko Džordžui.
Ir kaip ketini tą padaryti be jų žinios?
Panaudosiu tinkamą masalą.
Išvertė Akvilė Katilienė