Він умер чи що? Бо в мене слабкий шлунок.
Якщо вмер, то кажіть уже,
бо я не зайду в приміщення з трупом.
Я ставлю замки й лампочки. Кров – це не моє.
Ви відчините чи ні?
Я пробую, але ключі не підходять.
Цей Трамбол з Судового?
-Я не маю права... -Якщо так, то це інші ключі.
Може, вернемося завтра...
-З Днем прощення буде... -Є інший вхід?
-Так, але суддя Медовз... -Шерифе.
Що ви... Ви точно...
Відділ IT вже вимкнув електрику.
За протоколом електрика мусить бути...
Можете сходити туди й увімкнути світло?
-Так. -Чудово.
Кухня – на вас. Я гляну в спальні.
-Що шукаємо? -Щось підозріле,
що підкаже, чому Трамбол убив Марнса.
-Вдалося? -Ні. Ти щось знайшов?
Поки що ні.
Це що таке?
-Що в тебе? -Якщо чесно, не знаю.
Але...
Потрібен пакет для реліктів.
ЗА СЕРІЄЮ КНИЖОК «БУНКЕР» Г'Ю ГОУЇ
ТАЄМНИЦЯ БУНКЕРА
Чому всміхаєшся?
Бо дивлюся на тебе.
Знаєш, що тебе звуть Моторошний Джордж?
Це нашкрябали збоку на генераторі.
-«Стережіться Моторошного Джорджа». -По-перше...
-«Він моторошний». - ...не базікай.
-Ти б не дала писати на генераторі. -Це правда.
А по-друге,
якби там писало «моторошний комп'ютерник», я б іще повірив.
Якщо таки «Моторошний Джордж»,
то це явно не про мене.
Я твоя єдина подруга? Унизу я точно твоя єдина подруга,
але у всьому бункері?
Бо це трохи сумно.
Ні. Це чудово.
Якщо вже мати лише одну.
Хочеш лишити собі?
Чи хочу я загриміти в тюрму або відправитися в шахти
через твою дивну іграшку? Ні.
Ми вже вдиралися в Забезпечення, щоб роздобути тобі стрічку.
Стрічку, яка була необхідна для Механічного й Бункера.
-І ти нічого не робив. -Гей.
Ти намалював мапу.
Дуже гівняну мапу. Я все зробила сама,
зокрема кидала бекон собакам і тікала, як скажена.
Заради мотка стрічки.
Джордже, та стрічка рятує життя.
Не гівняна стрічка айтівців,
але в Механічному – так, і тому я на це пішла.
Я ризикувала не задля себе.
Я ризикувала задля всіх,
а ці твої дивні штукенції
не варті ризику.
Ти ж не знаєш, що це таке.
Якщо вони не варті ризику,
чому ми платимо життям, коли в нас їх знаходять?
Не знаю.
Як і я.
Ці речі, мабуть, раніше використовувались як інструменти.
Для мене вони – підказки.
Безглуздо небезпечне хобі.
І не всі ці речі нелегальні.
Ага.
Він...
мабуть, не такий цінний, як полагоджений торцевий ключ,
і не такий романтичний, як квіти з Середини.
Але для мене цей годинник...
значить усе.
І я хочу його тобі подарувати.
Джордже, він поламаний.
Ні, я серйозно. Це як прес-пап'є, що дешевше за сам папір.
Це подарунок.
У світі, де стільки невідомості, можливо, цей годинник
і такі божевільні релікти...
-Джордже. - ...це ключ до найбільших
-загадок Бункера. -Джордже.
Ти не запитаєш, яка найбільша загадка Бункера?
Просто замовкни.
Бо все споганиш.
ДЕНЬ ПРОЩЕННЯ
У СВІТЛІ ОСТАННІХ ПОДІЙ І В ДУСІ ДОБРОЗИЧЛИВОСТІ
ПРОПОНУЄМО ЖИТЕЛЯМ ВІДПУСТИТИ ДАВНІ ОБРАЗИ
РАЗОМ ДО УСПІХУ
БАЗА РЕЛІКТІВ ЛИШЕ ДЛЯ ПРАВООХОРОНЦІВ
ЖОВТИЙ, ПЛАСТИК
СИНЯ РУЧКА
ЗАПИТ ОБРОБЛЯЄТЬСЯ
НЕДОСТАТНЬО ДАНИХ
Чорт.
Ви не віднесли його в Судовий?
Ви рано.
Ви вперше прийшли раніше.
Це мені записка?
Кур'єр приніс з Переробки.
Затримання незаконного релікта на довше ніж 12 годин
до передачі Судовому – серйозний злочин.
НЕ ЗНАЙШЛА ТЕ, ЩО ТИ ШУКАЛА.
Для шерифа теж.
-Як знаєте, що він нелегальний? -Я не знаю.
Пункт 75А-11: Розслідування релікта здійснюється
або шерифом, або Судовим відділом, коли ре...
Коли цей релікт стосується серйозного злочину.
Убивство підходить.
Наступний абзац читали? Лише за згоди Судового.
Це значить...
Якщо хочете розслідувати релікт, мусити піти до судді Медовз.
Я часто це чую. Чому б не вирвати з Пакту всі сторінки
і лишити одну: «Піти до судді Медовз».
Ви з нею говорили?
Вона проходила мимо, коли я був у Судовому.
Та навіть якщо ви виграли конкурс на знання Пакту,
тепер усе вирішує Сімс.
Існує конкурс на знання Пакту?
Чотири рази перемагав.
-Більше за всіх. -Не сумніваюсь.
Але я простий працівник Судового.
Ви шериф.
Якщо хочете зустрітися з Медовз – це інша справа.
З Днем прощення. Сьогодні день єдності, сім'ї та друзів.
-З Днем прощення. -Вітаю.
-Біллінґс. Шерифе. -Сімс.
СУДОВИЙ
-Як справи? -Добре.
-Як у Судовому? -Усе гаразд.
Суддя.
Я недобре почуваюсь, тому давайте швидко.
Я з приводу розслідування Трамбола.
-Ми ж усе владнали. -Так.
Ось що заступник Біллінґс знайшов приблизно десять годин тому
при обшуку з заступником Керінс.
Де?
У квартирі Трамбола. У ванній, сер.
Я хочу розслідувати релікт,
щоб ідентифікувати можливих порушників до того,
як вони візьмуться за діло.
Пані суддя, згідно з Пактом кримінальна діяльність
-часто починається з неліцензійних... -Документів і реліктів. Я в курсі.
Але що це за релікт?
Не знаю. Тому хочу розслідувати.
Це не Трамболове.
Мені все одно, де ви це знайшли. Це не його.
Ви в курсі, що ми маємо базу всіх реліктів за минулі 140 років.
Так, але я в ній шукала й...
Я казав «ми», не маючи на увазі всіх нас. Я про «нас» у Судовому.
У нас значно детальніший каталог.
Наприклад, там є ваш годинник.
У Судовому ми знаємо, я знаю, що цей предмет,
хоч і перебуває у вас,
зареєстровано на покійного Джорджа Вілкінса.
Чоловіка, якого, за вашими словами, вбили.
Нещасний випадок.
Шериф Бекер переконав мене, що смерть Вілкінса – це такий випадок.
Тому я хочу відкрити розслідування.
Щоб знати те, чого нема у вашому каталозі.
Наприклад, що ваш близький колега Даґлас Трамбол –
-убивця. -Шерифе Ніколс.
Пані суддя, дозвольте.
Дозволяю.
Завершуємо. Хочу потрапити додому, поки не зібралася юрба.
Розслідування релікта – розумний хід.
Особливо сьогодні, у День прощення,
коли люди охочіше здають речі,
за які зазвичай карають. Я згоден...
-Добре. - ...але візьміть з собою Пола.
Ви, мабуть, знаєте Пакт гірше, ніж мій син.
Вам потрібен фахівець, поки ви створюєте список.
Кожне порушення, кожен релікт та імена власників.
Авжеж.
-Який план? -Вертайся нагору. Я буду через годину.
Шерифе, Сімс подбає,
щоб Судовий стежив за вами. На кожному рівні.
Його люди або мовчазні друзі Бункера. А це може бути хто завгодно.
Подобається чи ні, сьогодні я ходитиму з вами.
Я знаю чоловіка, якого вже брали за релікти, і він мені винен.
Ходімо.
-От же ж. Кого я вбив цей раз? -Маю питання про релікт.
До когось за цією адресою?
Ви вийдете чи нам зайти?
Не знаю, що вам розказував Марнс, але я проста людина.
Малюю стіни. Так я заробляю. Не торгівлею нелегальних реліктів.
А торгівлею легальних?
Не знаю.
Я більше не торгую.
Тим паче таким.
Годинниками?
-Робочими годинниками. Ти хто? -Тихо.
Старі копи хоч представлялися.
Я Біллінґс, новий заступник шерифа.
Та мені насрати.
Шерифе, не знаю, що вам від мене треба.
Хоч що скажу, ви мене арештуєте.
Ні, не в День прощення.
Брехня. Якщо не зараз,
то внесете мене в якийсь судовий список. А тоді що?
Тоді я собі займатимуся законними справами...
-Бо ви проста людина. -Саме так.
А мені постукають у двері. Навіть не так.
Може, просто прокрадеться шериф з ломом,
і мене виселять за те, чого я не робив.
-Тому ні. Я не знаю. -Знаєте що, Кеннеді?
Цей шериф – єдина причина, чому ви не в тюрмі.
І ви вже про це шкодуєте.
Ідеться не про вас. Ми вивчаємо релікти.
Годинник – дуже своєрідний релікт, щоб розслідувати всі інші релікти.
Він на вашій руці, а не в пакеті для доказів,
тому я відчуваю, що це щось особисте.
А з мого досвіду,
коли люди зі значками роблять щось з особистих причин,
то страждають інші.
То дасте нам ім'я чи нам піти з вашим?
Вам вирішувати.
Пропоную таке.
Ви даєте мені годинник, я пробую його продати, і якщо зумію,
то отримаєте ім'я покупця.
А якщо таке?
Чорт. Шерифе.
Гей. Добре.
Тільки не приходьте більше з Голстоном-молодшим.
Біля вашої квартири багато місця.
Вистачить на два ліжка.
-Так. -Можемо облаштуватися.
-В'їхати. -Щодня приходити.
-Щодня. -Або дайте нам ім'я.
Можу дати вам лише одне ім'я,
щоб не зіпсувати собі життя.
-Як маляра? -Ні.
Як людини, чиє життя зіпсувало це тупе лайно.
Ручка є, пане Біллінґслі?
ДОЗАТОР, ІГРАШКА
ОБ'ЄКТ 1175 – ДОБУНКЕРНИЙ ПОХОДЖЕННЯ НЕВІДОМЕ
Гуляйте по Бункеру. День єдності, сім'ї й друзів.
З Днем прощення.
Гуляйте по Бункеру. З Днем прощення.
Люди лишають сліди.
Історія – це сліди великої кількості людей
за довгий час.
Усе від моєї сорочки до твого взуття.
Якби ми хотіли, то могли б визначити точне місце, де їх пошили,
-чи знайти, хто останній їх носив. -Невже?
-Прямо точно? -Так, точно.
-Хочеш чаю? -Так, дякую.
Вибач. Продовжуй.
-Це захоплює. -Так. Дуже захоплює.
-Тобі так не здається? -Здається.
Ти ніколи не думаєш про світ за межами Бункера?
Ні. Де мені на таке взяти час?
Навіть зараз я переживаю, що якийсь дурень закручує не ті болти
чи помиляється з напірним клапаном.
Ти дивишся на моє гарне лице
і думаєш про дурня з напірними болтами.
-Напірними клапанами. -Клапанами.
Так, бо твоє лице дуже на такий схоже.
Мабуть, про таке мріють у Механічному.
-Про клапани. -Он як?
Однозначно.
Поки ти тут мрієш про світ поза світами...
-Ти мені показала це місце. -Так.
Але це я в Механічному підтримую життєдіяльність мрійників.
Невже?
Так.
Бо я стежу, щоб усе працювало.
-На це, мабуть, пішли години. -Так. Час, якого я не маю.
То...
чому?
Бо коли ти про них говориш,
то щось у тебе в душі спалахує, і це проявляється на лиці.
Серед людей таке рідко побачиш.
Не знаю, що це за почуття,
але коли ти його почуваєш, то і я теж.
І не тільки тут.
Воно лишається.
Це...
Я кажу, що полагодила з егоїстичних причин,
бо мені подобається змушувати тебе почуватись отак.
Що ти з ним зробила?
Це було просто, коли я виготовила інструменти.
-Ти виготовила інструменти? -Так.
Джулієт Ніколс,
ти просто...
Добре, але...
...неймовірна.
Знаю.
Уже скоро.
Реджіна Джексон?
Проходьте.
Не думала, що побачу його знову.
Вибачте, що?
Годинник.
Ви бачили його раніше?
Авжеж. Він належав моєму хлопцеві.
НЕЛЕГАЛЬНЕ
ТРАНСКРИПТ РОЗМОВИ
ДЖОРДЖ ВІЛКІНС
СТАТУС: ПЕРЕМІЩЕНО МЕХАНІЧНИЙ, КОМП'ЮТЕРНА ПІДТРИМКА
То як Джордж?
Мертвий.
Упав зі сходів кілька місяців тому.
Ви були знайомі з Джорджем чи просто його знайшли?
Ні, я працювала з ним, перш ніж стала шерифом.
-У Механічному? -Так.
Пані Джексон, у вас є ще якісь релікти? Легальні...
Коли ми бачилися востаннє, він збирався туди.
На нове місце.
До нової людини.
Ні, я не маю реліктів. Більше не маю.
Усе, що я мала, а мала я багато, я брала для нього.
Хтось вам дав моє ім'я?
Це часто буває.
Але я не дилерка. Усе купувала для Джорджа.
Я з великої родини. Багато тіток, дядьків, братів, сестер.
Він зрозумів, що так не викличе підозри в Судового.
У нього нікого не було, тому він використовував мене.
-Усе було законне? Чи... -Стосунки були санкціоновані?
Джордж не санкціонує стосунків.
Тільки дурень повірить, що він з тих, хто лишається назавжди.
Легальне? Мабуть. Але як знати?
Спитати.
Прийти до правоохоронців
і спитати, чи моя власність – це щось нелегальне?
Це б спростило їм життя.
Він зв'язувався з вами після переходу в Механічний?
Ви ставите багато запитань.
Послухайте, шерифе,
Джордж спустився в Механічний, щоб вивчати «великі питання».
Нелегальні питання.
Він отримав від мене те, що хотів. Я стала йому непотрібна, і він пішов.
Мабуть, шукав когось з Низу, хто став би йому в пригоді.
Про які нелегальні питання мова?
Я вже не раз проходила це з Судовим.
Як і всі мої тітки й дядьки.
Джордж і ті релікти дорого мені обійшлися.
Він втратив свою сім'ю, а тоді ізолював мене від моєї.
Мав добре підвішений язик.
Дякую за ваш час, пані Джексон.
-Якщо маєте запитання, ми можемо... -Маю.
Коли він сказав, що вас любить, ви повірили?
Дякую.
Та жінка точно не в собі.
Її квартира нагадує склад на Переробці.
І запах котячого корму.
Ви в нормі?
Так, усе чудово.
ПРАВДА
ШЕРИФ БЕКЕР
Звільніть приміщення.
Швидко.
У нас є запис розмови з надійним інформатором,
який вказує, що принесений вами релікт
був у незаконному володінні
вашого колеги Джорджа Вілкінса.
Не розумію.
Відповідно до записів Судового,
перед смертю у квартирі Вілкінса було проведено обшук.
При обшуку нічого не знайшли.
Але вчора
релікт Вілкінса загадковим чином з'явився у квартирі Трамбола,
обшук якої проводили ви.
Уперше я побачила цей релікт учора у квартирі Трамбола,
-коли його показав Біллінґс. -Стоп...
Сімс, ми з Джорджем були друзі. Окрім годинника...
Окрім нього?
Він нічого мені не давав,
тим паче нічого такого безглуздого, як та річ.
Маю запитання.
До пана Сімса.
Коли Судовий обшукував квартиру Джорджа Вілкінса,
чи був серед пошукової групи Трамбол?
Пане мер, імена членів пошукових груп Судового – сувора таємниця.
Ви ж знаєте.
Я не зобов'язаний розкривати цю інформацію
ні шерифу, ні меру.
Але якщо Трамбол був у групі,
хіба нема невеликого шансу, що він подумав,
ніби це безневинний сувенір, і забрав його до себе додому?
Ви пропонуєте розглянути гіпотезу.
-Я такого не робитиму. -Теоретично це можливо. Так?
Чи у своїх пошуках ви знайшли щось таке, що пояснило б,
чому Трамбол убив Марнса й Джанс?
-Ні. Ще ні. Я... -Ні. Усі вважають,
що Марнс і Джанс умерли від серцевого перевантаження після походу по Бункеру.
Дальше розслідування може виявити правду,
а це порушить порядок.
Знаю, що не всі в це вірять,
але я вважаю, що деяким таємницям краще лишатися
нерозгаданими.
Пане Сімс.
Дякую, що не розповіли про мене з Джорджем.
Ви підклали релікт, щоб його знайшов я?
Через вас я міг потрапити в тюрму або й на чистку.
Я б не дозволила.
Ви назвали моє ім'я, щойно на вас натисли.
Джулієт, у мене сім'я. Дружина, маля.
Знаю, мати поряд заступника з Судового,
який достеменно дотримується Пакту, неприємно.
Але будьте зі мною чесні.
Чесні аж так, ніби на кону не тільки ваше, а й моє життя.
Я спробую.
-Спробуєте? -Так. Це я можу.
Джулієт, ви шериф Бункера
і не можете гарантувати чесність?
Може, ви з цим Джорджем таки були ідеальна пара.
-Хочете чесності? -Так.
У вас трясуться руки. Вас пронизує біль.
Шерифе.
Під стресом ви так стискаєте кулак,
що дивно, що пальці не відпали.
У вас Синдром.
І ви це приховуєте. Тож якщо ви достеменно дотримуєтеся Пакту,
то знаєте, що не повідомляти про хворобу – це злочин.
-Я знаю. -Але відповідно до Пакту
ви не маєте права бути у владних структурах,
носити зброю,
затримувати злочинців і просто працювати в цьому управлінні.
Існують правила.
А ви їм не підкоряєтесь.
-Ви назвали мене безчесною. -Неправда.
-Ні? -Ні.
Я попросив вас про чесність, а якщо ви проти,
то дайте мені знати, а не скидайте на мене вину.
Усі у відділі кажуть, що Голстон і Марнс були чудовою командою,
бо дбали один про одного.
І куди їх це привело?
На добраніч, шерифе.
Чорт.
-З Днем прощення. -Так.
З Днем прощення, заступнику.
Як минув день?
Бувало й краще.
Сьогодні без вогнів?
У дитинстві мама завжди казала,
що не варто вважати день невдалим навіть увечері, бо...
Вона казала, що цілий день можна врятувати однією усмішкою.
Лукасе, у вас ніколи не було дівчини?
Було повно.
Жодної.
Дуже багато.
Маю дівчат на кожному другому поверсі.
От і вона. Бачите?
Що бачу?
Усмішка. Як і казала мама.
Я усміхалася не вам. Радше з вас.
Годиться.
Ви сьогодні без дошки.
Працівник кафе з мого рівня сказав,
що сьогодні буде хмарно, тому я...
Ви все одно піднялися?
Прийшов вас побачити.
Ого, який жах.
-Ого. -Гарний підкат.
Я не думала, що можна гірше, але ви змогли.
Ви все ще усміхаєтесь, тому байдуже.
Так, я... На все добре.
До завтра, шерифе?
Коханий?
Хто тут у нас?
Моє золотко.
Так.
-Привіт. -Привіт.
Яка ти.
Як минув день? Татко тебе любить?
Усе нормально? Глянь на руки.
-Усе нормально. -Сядь.
-Коханий, сядь. -Так.
Так.
Скинь сорочку. Ти з'їв імбир, який я тобі дала?
Не мав як.
Цілий день був не сам.
Цілий день тягала тебе з собою?
Уже тобі довіряє?
Вона не з довірливих.
Ще одумається. І буде вдячна, що працює з тобою.
Кохана, ти вже бачила?
Що саме?
Симптоми в Клер?
Ти ж знаєш, що все не так просто.
У тебе хвороба, та це не значить, що й у неї буде.
Я переживаю.
Знаю.
Нехай поки що тебе турбує тільки те, як полегшити симптоми,
щоб ти міг виспатися.
Кет.
-Ти не мусиш... -Я вдячний тобі й Клер.
Без вас я б у Бункері не вижив.
Джордже.
Яке це велике питання?
Їх багато.
Що назовні?
Що ми не бачимо через екран?
Чому ми тут?
Як давно ми тут?
Скільки часу в нас лишилося?
А яке найбільше?
Що як усе, що ти вважаєш правдою,
усе, що тобі казали близькі...
насправді велика брехня?
Вок.
Уже пізно.
Тут так тихо.
Треба вертатися додому.
Невже?
Так. Вранці я вчиню, як ти казала.
Здам значок і відмовлюся від посади.
То ти з'ясувала, що сталось?
Ні, але мені плювати.
Людина, для якої я старалась, виявилася нічого не варта, тому...
То ти все покинула й пішла нагору заради нього
чи тому, що це правильний учинок?
Він мертвий. Він тебе про це не просив.
Я... гаю час.
Час?
Ти гадки не маєш, що таке час.
Думаєш, що маєш, але це не так.
Бо його в тебе попереду значно більше, ніж позаду.
Час – це лише поняття.
Для мене це роки в пастці зі спогадами за замкненими дверима.
Усі друзі й близькі десь там,
по той бік.
Розкажеш мені про час,
коли не зможеш ступити за двері.
Коли секунди стануть роками.
Він не той, ким я його вважала.
А ким ти вважаєш себе?
Твого коханого вбили,
а ти кажеш, що пошук убивці – це гаяння часу?
Я не знаю, що сталось,
але коли ти пішла звідси, любов спонукала тебе до правильного.
А тепер гнів змушує тебе здатись?
Я здалася через страх.
А це вже справді гаяння часу.
Можеш спуститись і приєднатися до мене.
Або лишитися там,
зробити все можливе й довести справу до кінця.
Сама вирішуй.
На цей раз будьте зі мною чесні.
А я не була?
Ви інформаторка, яка здала Джорджа.
Це ви розказали Судовому про жорсткий диск.
Це через вас Джордж умер. Реджіно!
-Дайте мені хвильку. -Дати хвильку?
Ви приходите сюди
-і вините мене в зраді. -Ви сказали Судовому про Джорджа.
-Не їм. -Ні?
Судовий приходить удень і ставить прості запитання.
Чоловік, який знає все, приходить уночі.
Що? Про що ви...
Якось уночі я прокинулась, а в кімнаті був чоловік.
Я нічого не бачу. Лампа вимкнена.
І він каже мені не рухатись.
Хоче, щоб я розказала все.
-Щоб здала всіх, не лише Джорджа. -Реджіно, що ви...
Я не відповідала на одне питання – він погрожував двом близьким.
Двом. Друзям, рідним.
Коли я виходила з квартири,
він приходив уночі, сідав біля ліжка в темряві
і називав імена всіх, з ким я за день говорила.
Геть усіх.
Якщо до мене заходили...
Це я ввімкнула, щоб заглушити розмову. Але не знаю, чи воно помагає.
-Може, він усе одно все чує. -Хто «він»?
Реджіно, про кого мова?
Вони знають, як до тебе добратися. Знають, чого ти боїшся.
Моя мати...
кожне назване ім'я – це ще один день, який вона не мусила бути в шахтах.
Тому я здала й всіх реліктових дилерів, яких знала.
Тому Кеннеді дав ваше ім'я. Бо знав, що Судовий про мене в курсі.
Надіюся, вони всі в курсі і мене не чіпатимуть.
-Якби ви подумали про Джорджа... -Він думав лише про себе.
Джордж умер, бо ви його видали.
Він умер, бо не віддав жорсткий диск.
Довбаний жорсткий диск.
-Реджіно, що на тому диску? -Не питайте.
Що на диску?
Я не бачила.
Йому було на мене байдуже.
Він просто хотів диск.
І так само вчинив з вами:
вдавав, що любить, щоб узяти бажане.
Я диск йому не дала.
І він дам мені материну річ.
Єдину, яка від неї лишилась.
Що він вам дав?
Ці речі, ці предмети, все...
це.
Через них у мене нічого нема.
Нікого нема.
Я переконана, що жорсткий диск знищили,
тому вас більше з цим не турбуватимуть.
І я не турбуватиму.
Гей...
Що Джордж дав вам в обмін на диск?
Ви сказали, що він вам щось дав.
Що це було?
Усе.
Вони не знають про його існування.
Вони перевернули мою квартиру.
Глянули під килимком, але просто відкинули його геть.
Що це?
Це подарунок від матері Джоржа, який та отримала від його тьоті Ґлорії.
Його передавали й ховали поколіннями.
Це з доповстанських часів?
З добункерних. Коли ще не було причин брехати.
Коли ви це побачите, не коментуйте вголос.
Не дайте їм почути.
Бо вас за це вб'ють.
НАДЗВИЧАЙНІ ПРИГОДИ В ДЖОРДЖІЇ ПУТІВНИК ДЛЯ ДІТЕЙ
ҐЛОРІЯ – ЕНН – ДЖОРДЖ
НАЦІОНАЛЬНИЙ ПАРК ЧАТТАГУЧІ ЧОТИРИ ФАНТАСТИЧНІ ФАКТИ
Треба його будити.
Зараз же ніч.
Знаю, але він мусить це побачити.
Іди.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська