Ви зіпсували нам бенкет,
напали на політичних союзників,
і поставили під загрозу безпеку королівства.
Закувати їх у кайдани!
Ви чули його. Ходімо...
Ми нічого поганого не зробили.
Правителю, це був довгий вечір.
Я подбаю про їхнє покарання.
То подбайте.
Аллоро, з Уріелем щось не так.
Він під впливом Браярвудів.
Це серйозне звинувачення.
У вас є докази?
Ні. Та я їх знайду. Мені лише треба час і доступ до...
Емон перед вами в боргу,
та закон лишається законом.
Хоч Уріель справді поводиться надто грубо.
Доки ми не розберемося,
ви сидітимете під домашнім арештом.
- Про що це ви? - Як можна дім заарештувати?
Гаразд. Дякуємо, леді Аллоро.
Я займуся розслідуванням.
Ваша доля вирішиться, коли ми почуємо версію Браярвудів.
Якщо вони ще захочуть з нами говорити.
Сайласе, стій!
Моя книга. У них моя книга!
Не страшно, кохана.
Але там подробиці нашого...
Це їм ніяк не допоможе.
Крім того, ми зможемо її повернути, правда ж?
ЛЕГЕНДА ПРО «ВОКС МАКІНУ»
Забери граблі від мого інструменту!
Годі пручатися, швидше з цим покінчимо.
Та це ж не зброя! Я лише хочу групі заспівати!
Тоді ви робите нам послугу.
Вам повернуть речі, якщо вас виправдають.
Усі виходи з будинку знаходяться під наглядом.
За спробу втечі вас буде страчено.
Ви що, жартуєте?
Не жартую.
Раджу вам сидіти тихо й чекати на рішення правителя.
І ми просто тут стирчатимем?
Ви тут господарі.
Певен, ви знайдете, чим себе розважити.
Так.
Ну ж бо.
Так.
Качаюся.
Усе гаразд.
- Ґроґу! - Що?
Знаю, у нас багато проблем, та я ж не перетворюся на вампіра?
Забудьте, що питав.
То чого ми чекаємо?
Наваляємо охороні й звалимо.
То ти хочеш стати втікачем,
якого шукатимуть по всій Тал'Дорії?
Якщо Уріель під дією чар,
може, у Пайк є закляття, що допоможе.
Пайк? Куди ти ділася?
Не знаю. Як вона сказала.
Та начхати на це, треба зосередитися на книзі!
Погляньте. Мерці, вовки,
якийсь збочений щоденник пітьми!
Може, тут є докази нашої невинності.
Справді? Ти можеш це прочитати?
Ну я лиш щойно почав її перекладати.
І в Делайли жахливий почерк, але...
То що там написано?
Написано «піраміда», «духи мертвих»,
і ще маленькими літерами: «Нахрін тебе, Ваксе».
Чудово. А це перекладеш?
Ось так?
Ви можете припинити?
Я ще не закінчив.
Нам треба поговорити. Всім нам.
Ну ж бо.
- Персівалю? - Авжеж.
Що ти хочеш обговорити, Векс'аліє?
Для початку, що там у біса відбулося?
Забув нам розказати, що Браярвуди вбили твою сім'ю?
Вибачайте.
Не знав, що зобов'язаний розповідати вам про своє минуле.
Коли воно збирається нас убити, то так, попередити не завадить.
А звідки я мав знати, що Браярвуди там будуть?
Розкажи про той дим! Вибач... Не хотіла кричати.
Дим.
Моя зброя працює на чорному пороху. Мабуть, це ти й бачила.
Ми бачили, як ти стріляв у невинного хлопця.
Тих, хто працює на Браярвудів, невинними не назвеш.
Він нічого не знав. Він був наляканий!
Надто, коли йому руку відірвало.
Певно, мене занесло.
Та ви не знаєте Браярвудів.
І того, що зробили з моєю сім'єю.
То розкажи нам.
Коли вони прибули до Вайтстоуну,
то ми вважали їх союзниками.
Але в них були темні наміри.
Ніхто не мав стояти на їхньому шляху.
Навіть діти.
Вони жорстоко вбили всіх...
і забрали мій рідний дім.
Навіть наш учитель,
той, кому мої батьки довірили наш захист, зрадив нас.
І після тижнів тортур,
ми з моєю сестрою Кассандрою спробували втекти. Але...
Тепер Браярвуди знають, що я живий,
а вони не з тих, хто лишає справи незавершеними.
То який у тебе план?
Сподіваюся, це тобі до душі.
Ти водиш мене в найкращі місця.
СПОЧИВАЙ З МИРОМ
У таких старих будинках
легко пропустити незначні деталі.
Не завадить трохи світла, мала.
Усе гаразд, Пайкі?
Так. Я в нормі.
Кілет, можеш начаклувати сонячного світла?
Я? Не знаю. Ніколи не пробувала.
Мабуть... Давай.
Не можу.
Вибачте.
Нічого. Ми прийшли.
І ми теж.
- Серйозно? - Трясця драна.
Вам явно не можна довіряти,
тож ми розділимо вас. Як дітей.
- Не чіпайте... - Ґроґу, облиш.
Залиште столове приладдя! Що як ми зголодніємо?
Канапку, бляха, з'їси.
Не наказуй мені, засранцю.
Добре, зроблю канапку, але не тому, що ти так сказав.
Не варто було слухати Персі. Він з глузду з'їхав.
Він ускладнив нам ситуацію.
Ми могли б її полегшити.
Ми з тобою тікали й за гірших обставин.
Сінґорн.
Охорона може спіймати інших, але не нас з тобою.
- Дійсно. - Ми могли б.
То чого ми чекаємо?
Там хтось є?
Давай.
Еверлайт?
Еверлайт.
Ти там? Прошу...
Ну ж бо.
Вибач, Пайкі. Ти завжди уві сні говориш?
Я медитувала. Принаймні, намагалася.
Зараз би пожерти.
Щось же тут має бути.
Ні.
Що це за порошок? Трави й спеції?
Прах моїх предків.
Ага!
Це для розмов з твоєю богинею?
Агов? Воно працює?
Куди треба говорити?
Пайк?
Коли мене вразило те закляття...
Еверлайт ніби перестала чути мене.
Коли мене не чують, то я гучніше кричу.
Ти не пробувала?
Не знаю, Ґроґу. Я вже не знаю.
Гадаєш, вона на тебе образилася?
Може, просто треба вибачитися.
Ти це бачив?
Що за...
Капітане Джаретт...
Тож... ми лишилися вдвох.
Уріель розізлився, скажи?
Ми не зіпсували всю вечерю. Лише десерт.
Я не знала про твоє минуле.
Та, мабуть, ніхто з нас про таке не розповідає.
Я можу більше не побачити свою сім'ю.
Що?
Так. Мій шлях — Араменте.
Я зможу повернутися додому, лише як доведу, що чогось варта.
А цього може не статися, тож...
Я цього не знав.
Знаю, думаєш, що ти на самоті.
І що ми не розуміємо твоїх проблем.
Але... ти не сам.
Я вдячний за це, Кілет.
Справді. І щоб ти знала,
думаю, ти багато чого варта.
Але між нашими труднощами є суттєва різниця.
Зробиш ти це чи ні,
твоя сім'я ж іще жива.
Капітане! Там щось надворі.
Виходимо, негайно!
Лейтенанте. За мною. Хутко.
Куди поділися охоронці?
Розійдіться.
Ти чого, хлопче? Тут нічого немає.
Чорт!
Це недобре. Треба інших попередити.
Зачинено. Я не хочу руйнувати твій храм.
Ґроґу, роби те, що вмієш.
Як скажеш!
Ходімо! Там якась хрінь!
- Що відбувається? - Де охоронці?
Що ви наробили?
Це не я. Я просто канапку зробив.
П'ятеро моїх людей мертві.
Якщо їх убили не ви, то хто?
Мабуть, вони.
Скенлане!
Їм книга потрібна!
Кілет, лови!
Скенлане!
- Чорт! - Він у мене.
Відступаємо!
Яка гидота.
Треба якось битися з ними.
Зі зброєю ви будете корисніші.
Арбалет?
Я хотів би свою лютню повернути.
- Ти ж казав, що це не зброя. - Ясно ж, що брехав.
Та навряд чи нам усе це допоможе.
Кілет!
Чому тебе не можна вдарити?
Тримайся, друже!
Ах ти мерзотне мудло!
Нічого не бачу.
Світло!
І нам не завадило би ще!
Я не можу.
Пайк?
Кажу ж, не можу!
Кілет, зараз. Доводь, що ти варта.
Давайте!
Звідки ця погань узялася?
Ми ж казали! Це Браярвуди!
І вони ще повернуться. Ми маємо йти.
Не змушуй битися ще й з тобою.
Ви зупините тих, хто моїх людей повбивав?
Даю тобі слово.
Тоді йдіть.
Дайте їм прочухана.
А мені ще доведеться якось усе це пояснити.
Не попрощаєшся?
Я збираюся до Вайтстоуну.
Як і ми.
Якщо переможемо Сайласа, знімемо чари з Уріеля.
І доведемо, що невинні.
Чесно, я з таким обличчям і дня у в'язниці не виживу.
Я ж просто ласий шматочок.
Ми всі з тобою. Але...
більше жодних секретів, гаразд?
Зрозумів. Дякую.
Кожному з вас.
Тринкете! Привіт, друже.
Знаю, любий.
Але тут тобі буде безпечніше.
Ми скоро вернемося.
Я ж казав, що ця книга важлива.
Якби мене ще хтось слухав.
Чого тобі?
Обережніше з цією штукою.
Бачиш? Я таки ласий шматочок.
Добре. До Вайтстоуну.
Знадобляться припаси.
- Можу збігати до Ґілмора. - Але домовлятися буду я.
- Я не піду. - Що...
Тобто?
Я більше не чую Еверлайт.
Як ти й казав, Ґроґу.
Схоже, я маю вибачитися перед нею. Як слід. У храмі.
То я піду з тобою. Як у старі часи.
Лиш ти і я.
Я маю зробити це сама, друже.
І ти їм потрібен.
Але...
що як мені будеш потрібна ти?
Ти завжди можеш зі мною поговорити.
Навіть, якщо я далеко,
ти відчуєш, що я з тобою.
Тепер ти — їхнє світло.
Переклад субтитрів:
Творчий керівник Юрій Лаховський