Стійте!
Поверніться!
Куди вони ділися?
Ти їх бачиш?
Сюди! Ходімо!
КРАМНИЦЯ ДИВ ҐІЛМОРА
Не спати!
Мерщій! Вони сюди побігли!
Ходімо, вони десь неподалік.
Ого, бути поганими так весело.
Злочинами як не заробиш, то хоч розважишся.
ЛЕГЕНДА ПРО «ВОКС МАКІНУ»
Ні!
Ми не збиралися вас грабувати.
Ми просто собі втікали.
Забігли до твоєї крамниці дорогою з міста.
Поки зачинено було?
І, мабуть, збиралися лишити розписку?
Звісно, любий. Ти ж нас знаєш.
Ще й як.
Кинджал, кинджал... Дерев'яний кілок! Ідеально.
Я візьму ці зачаровані стріли.
І весь часник, що у вас є.
Навіть і знати не хочу.
Звісно ж, це неправда. Хочу знати все!
Що у вас там?
- Ми трохи розгнівали вампіра. - А наша цілителька не з нами.
Тоді дозвольте запропонувати дещо особливе?
Свята вода.
Одна з небагатьох речей, здатних зупинити вампіра.
Вона і сонячне світло.
Ми візьмемо всю святу воду, що є.
Це і є вся.
Тоді захоплю ще пару речей.
Дякую, Родріґо. Ти молодець.
Не хочеться бути на самоті,
поки гарні напів ельфи зайняті битвою зі злом.
Та ти кажеш це всім втікачам.
Ти казав про сонячне світло.
Так, але його знадобиться більше, ніж влітку у Маркеті.
Це навряд чи вийде.
До речі, ти ж розумієш, що про це не варто нікому казати?
Це буде нашою таємницею.
Допомогти, сонце?
Ні, дякую. Усе гаразд.
Просто залишу так. Назавжди.
Натисни на зуби двох змій водночас, дорогенька.
Круто! Дякую, Ваксе.
Цікаво, що в нас тут.
Ось тобі й таємниці.
Тож, Ґілморе,
скільки ми тобі завинили, як друзі?
Черепахи!
Зацініть. Ми вдало знайшли віз.
Нам його позичили... майже.
А що у вас?
Скажу так, боюся уявити, скільки Ґілмор з ворогів дере.
Будь ласка, припини. Я намагаюся зосередитися.
То ось що ти робиш?
Я думала, тренуєш свій стервозний погляд.
Що? Стервозний погляд?
Ти ж їдеш додому. Думала, будеш радісніший.
Це не повернення додому.
Це справжнє самогубство —
помститися некромантам, що мою сім'ю вбили.
А мій стервозний погляд і так неперевершений.
- Справді? - Так. Багато тренувався.
Виходить перекладати?
Звісно!
Трохи.
Гаразд... Це майже неможливо.
Та поглянь на це.
Це ж якась повна дичина.
Тобто...
Я зміг розібрати лише одне слово з жахливого почерку Делайли.
Щось під назвою «задокрад».
Мені здається, що це «зикурат».
Дякувати богу.
Бо я собі уявляв щось...
Мене вчили цьому, коли готували до шляху Араменте.
Зикурати — це стародавні споруди для спілкування з богами.
Хотіла б допомогти,
та я постійно засинала на уроках давньої магії.
Тож ми в повній сраці.
Це точно.
Сподіваюсь, ти не збираєшся у візку посрати.
Не виходить. Надто важко.
Ґроґу, ти плачеш?
Ні.
Пайк сказала, я зможу поговорити з нею,
відчуватиму її присутність.
Та нічого не виходить.
Слухай, з Пайк усе буде гаразд.
Я це знаю. Вона сильніша за нас усіх.
Турбує те, як ми без неї впораємося.
Мене теж, Ґроґу. Мене теж.
«Той, про кого шепочуть»?
Персі, тобі треба відпочити.
У жодному разі. Треба рухатися далі.
Браярвуди, мабуть, уже у Вайтстоуні.
- Персі, зупинися. - Я не втомився.
Ні, негайно воза зупини! За нами стежать.
Що це було?
Бідолашне цуценя.
Ти поранений, друже?
Що це, бляха, таке?
Подарунок від леді Браярвуд.
Якого...
Скенлане!
Скенлане, тримайся!
Персі, швидше! Вйо!
Ця штука не для швидкої їзди.
Ти що, мені «вйо» крикнула?
Так нечесно.
Я розберуся з тим велетнем!
А я — з іншим велетнем.
Чорт!
Ваксе!
Це вам за Пайк! І за мене!
І, мабуть, за Скенлана, бо той навряд чи виживе!
Сподіваюся, не підведуть.
Ні!
О так!
Дякую, Ґілморе.
- Вони стрибатимуть зі скелі? - Ми теж!
У них Скенлан. Іншого вибору нема!
Я не збираюся вмирати, рятуючи цього гнома. Ближче!
Стріляй йому у голову! Шию! Член!
Нумо, Векс, ніхто не дає по яйцях краще за тебе!
Він має рацію.
Ти промазала?
Відпусти книгу, йолопе!
Вистрибуйте!
Ні.
- Скенлан. - Він загинув.
Повстань, могутній Скенлане, повстань
Я помру лише так, як задумали Боги.
Від рук розлюченого сутенера.
Обережніше зі своїми бажаннями.
Ми все втратили.
У нас хоча би ще свята вода лишилася...
Чудово.
Вона отримала своє. Знову.
То у вас є новини?
Міледі, обробка вайтстоунського сланцю йде за планом,
усе буде готове за вашим наказом.
Чудово.
Треба встигати за графіком, але залишок має бути чистим.
Не забувайте, професоре Ендерсе.
Звісно, міледі.
Усе необхідне для ритуалу має бути на місці до...
Лорде та леді, гості, яких ви викликали.
Чудово.
Вітаємо, друзі!
Спершу вечеря, а тоді вдягнете пристойніше вбрання.
Це ж треба.
Вибачте, ми що, виграли приз?
Так, крихітко.
Вас обрали для дуже особливої події.
Ми достатньо сьогодні пройшли. Зробимо привал.
Переборщила.
Боже мій! Пробач! Вибач!
Усе гаразд. Не турбуйся.
Так, не турбуйся.
Колись ти таки візьмеш себе в руки.
Добре, поглянемо, що вміє цей малюк.
У тебе там малюк?
Що? Ні. Ґроґу...
Це сувій, що я забрав з печери дракона.
Треба розібратися, що з ним робити.
Добре.
Ти став гарнішим! Це круто!
А так ще краще!
Тепер я розгублений і збуджений.
Не лізь. Що за...
Якого хріна я так гарно виглядаю?
Цей ліс трохи нагадує мені дім.
У тебе непоганий дім.
Там гарно й просторо.
І плем'я Ашарі, лідером якого я маю колись стати.
Векс має рацію. Я, певно, ніколи себе в руки не візьму.
Не слухай мою сестру.
Я не знаю твого народу чи ритуалів, чи від чого там ти хочеш утекти.
Але я знаю тебе. Знаю, що ти піклуєшся про інших.
А це риса справжнього лідера.
Кікі, я вірю в тебе.
Дякую, друже.
Так? Чим можу допомогти?
Я...
Я шукаю Еверлайт, але...
З тобою все гаразд, дитя моє?
Напевно...
Справа ось у чому,
я помагала друзям у битві з темною силою,
яка розбила мій священний кулон,
і тепер я не можу зв'язатися з нею чи зцілювати,
тому, схоже, що мене прокляли!
Знаю. Звучить дивно.
Прокляття, кажеш?
Допоможіть мені. Прошу.
Що б з тобою не сталося, дитя, Еверлайт приймає тебе такою, як є.
Вона була святою, святою гномкою
О, господи!
А яке найдивніше створіння вам доводилося вбивати?
Це легко.
Я повернуся і знайду тебе!
Це я вже чув.
О, це круто.
Так, це неймовірно!
Гадаю, моє найдивніше вбивство було, коли…
Ні! Боже мій!
Тихенько! Спи.
Доволі похмуро.
Слухайте, це було круто.
Ти...
Ти крутий.
Ага.
Ще й креативно.
Гаразд, я знаю.
Найстрашніший монстр у моєму житті.
І що?
Звучить доволі типово для тебе.
Ні, спочатку дослухайте.
Так!
- Якого біса! - О, ні!
Що? Я все одно кінчив.
- Ну звісно ж. - Та ну!
- Мене зараз знудить. - Аякже.
А ти, Персі?
Яких найстрашніших монстрів ти зустрічав?
Вони у Вайтстоуні. І нам ще доведеться з ними зустрітися.
Обламав так обламав.
Я все думаю про нашу втечу з Сінґорну.
До біса це місце.
І батька.
Це все ледь нас не вбило.
Ледь.
Та не вбило.
Бо ми трималися разом.
І не відволікалися на всякі привабливі речі.
Обережніше, брате. Ці лози колючі.
Ти себе накручуєш, сестричко.
Ніхто не стане поміж нами.
Знаєш, часом сміливість означає
наважитися, навіть коли знаєш, що буде лихо.
Або це дурість.
КАПІТАН СТОУНФЕЛЛ
ЛОРД БРАЯРВУД
Майже вдома.
Не думав, що ще побачу його.
На що схожий Вайтстоун, Персі?
Так, що на нас чекає?
Там гарно.
Зелено.
Сади весь час квітнуть
завдяки Сонячному дереву.
Кажуть, його посадив сам Бог Сонця тисячу років тому.
Воно навіть зображене на нашому родовому гербі.
Символ зв'язку сім'ї де Роло з містом.
Принаймні, так було.
Ми допоможемо тобі це повернути.
Усе це.
Ми прийшли.
Персі.
Що вони накоїли?
Жодної охорони?
Де ж усі?
Не ображайся, Персі, та місто в тебе дуже стрьомне.
Я маю знайти Хранительку Єннен.
- Кого? - Одну священницю.
Вона пояснить, що сталося.
- Ти впевнений? - Їй можна довіряти.
Якщо вона ще жива.
Щось величезне. Там щось величезне.
Тут небезпечно. Ходімо.
Персі, усе гаразд?
Це ж ми.
Творчий керівник: Юрій Лаховський