DIN EPISOADELE ANTERIOARE
E mort!
Ce...
Hopa sus!
Și de unde zici că ești?
Vrea să-l ajutăm să găsească stelele alea.
Nori?
Datoria cere să mă întorc în Pământul de Mijloc.
Nu elfii m-au izgonit de pe pământul strămoșilor. Orcii au făcut-o.
E cumva pecetea regelui neamului tău?
Ai mei nu au rege.
Toate avanposturile îndepărtate vor fi desființate.
O ultimă privire?
S-a preschimbat mult, Mare Străjer.
Nu și cei ce trăiesc pe aceste meleaguri.
Sângele celor ce s-au înhăitat cu Morgoth încă le spurcă venele.
- Cineva a săpat tunelul ăsta. - Ceva. Nu e mâna oamenilor.
STĂPÂNUL INELELOR: INELELE PUTERII
Treci la treabă!
Tu, de colo! Priponește-l!
Aruncă-l odată cu ceilalți!
Aruncă-l tu! Rândul meu să stau în soare a fost ieri.
O să stai în soare până o să fii negru tăciune, dacă poruncește Adar.
Fie, pentru Adar. Dar nu pentru tine!
Pentru Adar.
Gata cu repausul, trântore!
Treci la săpat!
Na, că nu s-a prăpădit!
Gazdele noastre ne-au salvat sau ne-au înrobit?
Nu e otrăvită, dacă de asta te temi.
Cel puțin nu pentru oameni.
Una din neamul eldarilor pe corabia mea?
Cu adevărat ciudate valuri!
Ce corabie e-aceasta?
Nu-ți fie teamă! Am poruncă să vă duc teferi înaintea mai-marilor mei.
Ei îți vor da răspunsurile pe care le cauți.
Spre ce port ne îndreptăm?
Poți vedea și singură. Aproape am ajuns.
Unde?
Acasă.
Ce loc e ăsta?
Nu poate fi decât un singur loc.
Țara Stelei.
Cel mai apusean meleag al muritorilor.
Insula Regat Númenor.
Reduceți viteza!
- Aia e o elfă? - N-am văzut nimic.
De când au durat oameni ca mine regate precum acesta?
Oamenii ăștia nu-ți seamănă.
În Marele Război, strămoșii tăi s-au înhăitat cu Morgoth.
Oamenii aștia au luptat alături de elfi.
Drept răsplată, valarii le-au dăruit această insulă,
dar s-a schimbat mult de atunci.
Se simte o urmă de pizmă în glasul tău?
Nu, nu pizmă.
Mâhnire.
Cândva, elfii veneau nestingheriți pe aceste meleaguri.
Se aveau ca frații cu oamenii.
Făceau schimb de daruri și știință.
Ce s-a întâmplat?
Númenorul a început să ne alunge corăbiile.
Cu timpul, au rupt toate legăturile cu noi.
De ce?
Se prea poate să aflăm acum.
Nu vă opriți!
Nu v-aș dori să vă rătăciți aici fără strajă.
Pune-o lângă celelalte!
E prea fierbinte.
Răbdare...
Noi suntem bărbați și femei din Númenor.
Te-aș sfătui să lași trecutul deoparte o vreme și să te potolești.
Să nu ni-i facem dușmani pe oamenii aștia!
Căpitane, regina regentă e ocupată.
La fel și Cancelarul Pharazôn. Te-aș sfătui...
Îngenunchează!
Nimeni nu îngenunchează în Númenor.
Iertare!
Grăiește, elfo!
Care ți-e numele?
Galadriel, din neamul noldorilor.
Fiică din Casa de Aur a lui Finarfin.
Comandantă a oștilor de la Miazănoapte ale Marelui Rege Gil-galad.
Halbrand.
Din Ținuturile de la Miazăzi.
Un om și o elfă, împreună?
Din pură întâmplare.
Soarta ne-a făcut tovarăși. Ne-am întâlnit în larg.
Căpitanul aflat în slujba Voastră ne-a scos din ghearele morții.
Nu cerem decât ca Númenorul să-și arate mila pe mai departe:
o corabie care să ne ducă pe Pământul de Mijloc.
Trecut-au generații de când o corabie a Númenorului
a avut dezlegare să ridice ancora la cererea unui elf.
Ați primit acest ostrov la porunca elfilor.
Câteva scânduri și o cârmă nu cred să fie preț prea mare.
Strămoșii noștri n-au primit nimic plocon.
Au plătit pentru acest ostrov cu sângele seminției lor.
Elful vrea să spună că...
De trebuie să-mi plătesc călătoria cu sânge, nu dau înapoi.
Cu sau fără voia voastră, eu voi pleca.
Te invit să-ncerci!
N-am nevoie de invitația ta!
Nici noi de prezența ta!
- Străjeri! - Prieteni!
Pare-mi-se că plecarea noastră nu-i tocmai floare la ureche.
Poate n-ar fi rău să rămânem...
- Să rămânem? - ... o vreme, preamilostivă regină,
până ce domnia-ta, alături de sfetnici, veți putea cântări rugămintea noastră.
Câteva zile, de n-o fi cu supărare?
Trei zile. Iar elfa nu va părăsi palatul.
Nu voi îngădui să fiu închisă.
Mai curând ologesc un cal
decât s-o întemnițez pe măreața comandantă a oștirilor de miazănoapte.
Vei fi oaspetele Númenorului.
Căpitane...
Recunoștința mea!
„Preamilostivă regină”?
Ținuturile de la Miazăzi nu se mută în trei zile.
Dar oamenii de acolo?
Uită-te în jur! E raiul pe pământ.
Sorții zâmbesc la fiece colț.
Doar nu te-aștepți să sar iar în foc?
Ai sărit în mare să salvezi o viață.
Eu caut să salvez mai multe.
Nici nu-ți închipui de când îmi caut pacea.
De dragul amândurora, rogu-te, nu mi-o tulbura!
Un strop de pace ți-ar prinde și ție bine.
Cel puțin...
caută să nu-ți mai faci alți dușmani.
Ar fi înțelept să deslușim cu iuțeală pricina asta.
Nu-i decât o elfă.
Orice avalanșă începe cu o piatră.
N-am vrea să aducem iar norii negri din vremea lu' tătâne-tu.
Cine-i acest căpitan?
Îi zice Elendil.
Coborâtor din stirpe înaltă, acum e Străjer al Mării. Are și-un fiu,
de nu mă înșel, chitit să-i calce pe urme.
Trage!
Toți laolaltă!
Trage!
De vreți să fiți străjeri în garda mea, e musai să trageți parâmele mai iute!
Mai cu viață, mușilor!
Toți laolaltă!
Isildur...
Isildur!
Orice mus ce dobândește un loc în Straja pe Mare
înseamnă mai mult decât un apărător al Númenorului.
Nu aia!
Imrahil!
Trageți spre babord!
Valandil! Ontamo!
Ajutor! Trageți!
Coordonare, mușilor! Înapoi la treabă!
Nu se află stăpân mai aspru decât marea!
Marea nu greșește niciodată!
Săracul Imrahil!
Tătâne-său o să-l arunce în stradă.
Isil are noroc chior că nu-l urmează.
Eu?
Iar ai fost cu capul în păcătoșii de nori toată ziua. Ce mai e?
Ard de nerăbdare să cutreier mările.
Au mai rămas nouă zile.
De trecem probele pe mare, în patru ani ajungem ofițeri.
După încă zece, vom fi la cârmă.
- Eu, după opt. - Vrei să zici optișpe.
Isildur! A venit soră-ta.
În sfârșit!
Berek, băiete!
Ia te uită cine a mai lăsat plaivazul!
Nu era nevoie să bați atâta drum ca să mă vezi.
- Isil, vii la crâșmă? - Nu, du-te singur.
Te așteptăm. Nu fi ca frate-tău!
Ai timp toată viața să fii fată bătrână!
Sau tânără.
Ce cauți aici? Unde e taica?
Credincioșii spun că petalele care cad din Copacul Alb
nu-s lucru de șagă...
ci sunt chiar lacrimile valarilor,
menite să ne aducă aminte că privirea
și cântarul judecății lor atârnă mereu deasupra noastră.
Crezi că-i adevărat?
După știința mea, nu se cade să-ți duci viața
luându-te după semne și profeții.
„Elendil.” Nu e un nume des întâlnit.
E din părțile limanului de apus, nu?
Acolo își are rădăcinile.
Fii bun și spune-mi ce înseamnă.
Cel ce iubește stelele.
Dar nu e singurul tâlc.
În limba veche a eldarilor,
înseamnă și „Prietenul elfilor”.
Și ești? Prieten al elfilor?
Sunt un slujitor credincios al Númenorului.
Și totuși, deși elfii nu mai sunt bineveniți pe meleagurile noastre
de când domnea străbunicul bunicului meu,
ai ales să încalci cutuma. De ce?
Marea mi-a scos-o în cale.
Iar marea are întotdeauna dreptate!
Marea nu poate trăda.
Iertată-mi îndrăzneala,
însă, în împrejurările date, am făcut ceea ce mi s-a părut cel mai chibzuit.
Elendil, de asta este cu adevărat năzuința ta,
am a-ți cere un hatâr.
MĂRILE DESPĂRȚITOARE
ȚINUTURILE DE LA MIAZĂZI
Tunelurile astea ajung până în Hordern.
Poate chiar mai departe.
Așa trebuie să fi scăpat vederii noastre
și așa se feresc de lumina soarelui.
Caută ceva.
Vreo armă, poate?
N-am habar.
Dar răscolesc fiece sat,
trudind noapteasă o găsească pentru căpeteniei lor.
Cel de care orcii mai că vorbesc cu evlavie în glas,
ba chiar cu prețuire, dacă orcii ar cunoaște asemenea simțiri.
Pare-mi-se că Morgoth are un urmaș.
„Adar.”
De ce i-ar da orcii un nume elfesc căpeteniei lor?
Se zice că Sauron ar fi avut multe nume în zilele de demult.
Să fie acesta printre ele?
Presimt că multe se ascund vederii noastre.
Primul dintre voi care are ocazia
să arunce o privire afară din șanț, să profite.
Găsiți cea mai apropiată lizieră,
iar când soarele va dogori, vom căuta să fugim.
Chiar și unul dintre noi de scapă,
ne vom întoarce în număr mai mare
și vom mătura dușmanii de pe aceste meleaguri ca sarea de pe o masă.
Închide gura și sapă, elfule!
- Stâncile astea ne închid calea. - Dezbârnați-le!
Puneți la pământ și scârbavnicul de copac!
Ne va lua mult timp să doborâm copacul. Îl vom ocoli.
Numai să îndrăznești și-ți voi scrijeli spatele!
Copacul acesta a răsărit cu mult înainte să ieșiți voi
din cine știe ce văgăună ați crescut.
Și-a câștigat locul pe aceste meleaguri.
Bine, elfule.
Foarte bine.
Ai dat dovadă de tărie.
Fârtații tăi au dreptul la o porție de apă.
Nu te teme!
Sigur vi-e sete.
Așa...
Copacul!
Ajunge! Fiară blestemată!
O să-l tai eu.
Eu îl voi doborî!
Iertare!
Vei înștiința pe Pharazôn că elfa a evadat.
L-am înștiințat data trecută.
Atunci a fost un câine.
Mai înțelept ar fi să furi corabia.
Cu luntrea n-apuci nici să ieși din port.
Te-asigur că e mai bună ca pluta aia.
Chiar și așa. Nu te pot lăsa s-o iei.
Regina m-a însărcinat
să mă asigur că nu mai tulburi apele.
În mintea ei, e o pedeapsă.
În cele din urmă, pare-se că noi două avem ceva în comun.
Amândouă ne dorim ca tu să nu mă fi adus aici.
O să-mi încerc norocul cu barca.
Atunci, nu-mi rămâne de ales decât să dau de știre străjilor.
Și dacă vorbele-ți nu izbutesc să iasă din gâtlej?
Iar de izbutesc,
vei fi adusă în lanțuri, tot mai departe de țelul tău.
Cine-i muritorul acesta care-mi vorbește de parcă ar ști cine sunt?
Am o fiică iute la minte și un fiu iute la mânie.
Ochii tăi poartă ceva din privirea amândurora.
Unde și cum mă preumblu nu te privește pe tine.
Oriunde e mai bine ca aici, unde toți cei care mă văd mă urăsc.
Așa că, ori chemi straja, ori te dai în lături.
Nu toți te urăsc, domnița mea.
Grăiești elfeasca?
Mulți o grăiesc în părțile unde-am crescut.
Încă se mai învață în Sala Înțelepciunii.
Încă sunt gravate în statuile din târg, de privești cu grijă.
Cât de departe e Sala Înțelepciunii?
Preț de un sfert de zi călare.
Ce cauți?
Zis-ai „călare”?
Nu e om mai priceput ca mine la acest meșteșug pe ostrovul ăsta.
De trebuie, voi lopăta cărbune, voi despica lemne,
îți voi făuri, făr' de plată, o ancoră
mai zdravănă decât tot ce ai văzut. Ce zici?
Am venit aici s-o iau de la capăt.
Fie-ți milă de mine, rogu-te!
Și nu voi uita.
Ai o inimă dârză, flăcău!
Dar până ce n-ai herbul breslei, nu poți preface fierul în Númenor.
El e, nu?
Cel care a venit pe mare cu elfa?
Tu ești, nu?
Așa s-ar părea.
- Cum spuneai că-ți zice? - Depinde.
De ce anume?
De cât de apropiați suntem.
Și cât de apropiat ești de elfă?
Ai noroc cu carul, nevrednicule.
Ai ajuns aici fără să dai un ban, ne mănânci mâncarea,
ne bei berea...
Ce-ți mai poftește inima?
Pământurile noastre? Ori poate meșteșugurile?
Nu uita de femeile voastre.
I-auzi la el ce gură are!
La urma urmei, poate că nu ești așa de apropiat de elfă.
Pun rămășag c-ar pofti la cineva mai de soi.
Aveți dreptate...
Ziceți și voi!
Sunt oaspete pe ostrovul vostru
și nu v-am dat nicio dovadă de recunoștință.
Ce ziceți de asta?
Dați-mi voie să vă cinstesc!
Nu ești chiar așa de rău, netrebnicule!
Ar fi bine să mă retrag acum,
cât încă mai ai o părere bună despre mine.
Domnilor, doamnelor, pe curând!
Ascultă, netrebnicule!
Chiar credeai că n-o să văd?
Mi-am zis că merită să încerc.
Poftim!
Nu vreau necazuri.
Cam târziu, nu crezi?
Așa s-ar spune.
Rogu-te, nu face asta!
De ce nu? Netrebnicule!
Fugiți!
Îmi zice Halbrand.
L-am dibuit!
Ne-ar fi de trebuință orice informații aveți despre asta.
O să arunc o privire.
Nu mi-ai zis că Sala Înțelepciunii a fost clădită de Elros însuși.
Cu adevărat încântătoare!
De bună seamă!
L-ai cunoscut pe Elros.
Un spirit fără de pereche.
Dar am fost mai apropiată de fratele său.
De necrezut.
Mulțumesc că m-ai adus aici.
Mulțumește-i ultimului rege.
De nu era el, aici ar fi fost ruine.
Le era credincios elfilor?
Încă mai e.
Din cauza asta și-a pierdut tronul.
Se aude că-și duce zilele în turn.
Surghiunit în propriul regat.
Poftim.
Ce avem aici?
Mărturia unei iscoade, un om aflat într-o temniță a vrăjmașului.
A desenat asta spre a ne arăta unde se află turnul.
O clipă! M-au amăgit ochii.
Nu e o pecete.
E o hartă a ținuturilor de la Miazăzi.
E-așa precum a zis Halbrand.
Și inscripția?
E în Graiul Negru.
Grăiește nu doar despre un loc, ci despre un plan.
Un plan de a crea un tărâm al lor,
în care răul să dăinuie, ba, mai mult, să sporească.
Plan ce ar urma să fie împlinit după moartea lui Morgoth...
de urmașul său.
Galadriel.
Lucrurile stau mai rău decât aș fi crezut.
O mare primejdie paște Ținuturile de la Miazăzi.
Dacă Sauron s-a întors cu adevărat,
Ținuturile de la Miazăzi sunt doar începutul.
Nimeni nu se abate.
Nimeni calea singur n-o bate.
Așa e.
Nimeni nu se abate.
Nimeni calea singur n-o bate.
Nimeni nu se abate.
Să vă aud!
Nimeni nu se abate.
Nimeni calea singur n-o bate.
Nimeni nu se abate.
Nimeni calea singur n-o bate.
Nimeni nu se abate.
Nimeni calea singur n-o bate.
Nimeni nu se abate.
- Deci nu s-a înzdrăvenit. - Și nimeni calea singur n-o bate.
Nimeni nu se abate.
Nimeni calea singur n-o bate.
Nimeni nu se abate.
Nu putem trage cotiga fără tine.
Vom fi lăsați în urmă.
Niciun Brandyfoot n-a fost lăsat vreodată în urmă.
Știi, după ce s-a prăpădit Rose,
parcă mi-am pierdut roțile.
Dar apoi te-am văzut pe tine, în iarbă.
Chiar în poiana asta.
Erai atât de frumoasă în ziua aia.
Și, într-o clipită,
am știut că voi îmbătrâni alături de tine, Marigold.
Vom ajunge în Crâng.
Toți?
Toți.
Cum?
O să merg eu în fruntea convoiului.
Și o avem pe Nori.
Nu! Dacă fata aia își pune ceva în minte,
nimic n-o mai poate opri.
Dacă pui laba pe cartea aia,
Sadoc o să-ți tăbăcească pielea până va scrie pe ea.
Ai o idee mai bună? Mâine plecăm în bejenie.
Dacă vrei să-l ajuți să găsească stelele,
nădejdea noastră e-n cartea aia.
Nu vreau să-l ajut.
E un uriaș iute la mânie, care ucide licurici din când în când.
A fost o întâmplare.
Eu aș zice să-l burdușim cu merinde,
să-i urăm cale bătută spre cel mai apropiat sat al oamenilor.
- Nu acolo-i locul lui. - Dar unde, mă rog?
- Asta caut să aflu. - De ce-ți bați capul?
De ce-ți aprinzi și mai multe paie în cap?
Uneori gândești cu capul, alteori cu inima.
Uneori cu capul, alteori cu picioarele.
Dacă nu te duce capul, te ajut eu.
M-ai ajuta dacă mi-ai da cartea cu hărți ale cerului.
Și ai să mă ajuți. Sau vrei ca Malva să afle, din greșeală,
că tu i-ai pus răchițică în alifia de picioare?
Stau de strajă.
Bine.
Nu trebuia să vă gătați cuvântarea, dle Burrows?
Ba da. Trebuie să iau ceva din căruță.
Bună idee! Așa să faceți! Luați ceva din căruță!
„Picioare odihnite și căruțe pline”?
Nu.
„Căruțe pline și burți și mai pline.”
Dle Burrows!
Ce mai e?
Vă așteaptă lumea.
Ați adus-o pe calea dreaptă?
Da, mai am nițel.
Să fac stânga împrejur?
Am călcat cu stângul?
Spune-le că aproape am terminat.
Drept e! Vai, ce stângace sunt! Da. Nu...
Mă duc să le spun. Drept la ei mă duc.
Potolește-te și ia o bucată de plăcintă de castane.
Ciudată fată!
Mult stimabili și simpatici Harfoot!
A mai trecut un anotimp în poiana asta,
iar noi am rămas cu căruțe pline și burți și mai pline.
Unele mai pline decât altele, dacă e să fim cinstiți.
Ce mai era?
Luna e plină,
așa că băgați de seamă pe unde vă țineți de prostii.
Toată tabăra o să fie cu ochii pe voi și nu cred că vă doriți asta.
Șuguiesc.
Iar acum, înainte de a purcede în următoarea călătorie,
să ni-i amintim pe cei din bejeniile trecute,
- pe cei rămași în urmă. - Curat așa!
Iar de vreun Harfoot va rămâne în urmă în bejenia asta,
îl vom purta și pe acesta
în inimile și amintirea noastră.
Cât au trăit, nu am putut adăsta după ei.
Dar acum, aici, îi primim în mijlocul nostru pe...
Miles Brightapple.
Înghițit de zăpezi în trecătoare.
Te vom aștepta.
Chance Proudfellow.
Yarrow Proudfellow.
Strap, Dewis,
Linseed Proudfellow.
Luați de apele mâloase într-o zi de iarnă ploioasă.
- Vă vom aștepta. - Vă vom aștepta.
Daffodil Burrows.
Lupi.
- Te vom aștepta. - Te vom aștepta.
Druda Bumbelly. A mâncat pomușoare galbene însorite.
Te vom aștepta.
Blovo Bolgerbuck.
Albinele.
L-am iubit cu toții, dar era greu de cap.
Te vom aștepta.
Ma Hambley. Cioplea în piatră...
Te vom aștepta.
Nori?
Ai mințit, ai furat
și ai adus un străin periculos printre noi.
Și a mințit.
- A zis asta. - Ei bine, a mințit.
Se rătăcise. Era rănit.
Ce s-ar fi cuvenit să fac? Să-l las acolo?
Recunoaște, Sadoc, că povestea n-are egal.
Ai mai auzit de ființe care cad din stele?
Am auzit de ființe care s-au preschimbat în stele.
Invers, niciodată.
Mă tulbură peste poate.
Dar stelele de pe foaia aia?
Ce tâlc ascund?
Niciunul. Toate foile au ars. De ce nu te-ai ostenit să le citești?
Am zis c-om avea timp mai târziu.
Ați fost mai mulți?
Nu, doar eu. E prietenul meu.
N-avem trebuință de prieteni, fetițo!
Vrem doar să viețuim.
Și fără prieteni, la ce bun să viețuiești?
„Dragi Harfoot, țineți cărarea, fugiți din calea primejdiilor!”
Ferească sfântul să iscodim și noi vreun loc nou!
Elanor Kellamark Brandyfoot!
Datinile noastre ne țin în viață de veacuri!
Legea e limpede.
Orice Harfoot ce o încalcă va fi dat afară din convoi.
Legea e limpede, fără îndoială. Dar...
domnița Brandyfoot e tânără.
Mai are mult până se coace, și la minte, și la trup.
Mâine plecăm după cum am stabilit.
Iar căruța Brandyfoot ne va însoți.
La coada convoiului.
- La coadă? - Da.
Rogu-te, așteaptă nițeluș, Sadoc!
Se cuvine să grăim despre asta.
Vrei să zici la coada cozii sau la mijlocul cozii?
Vreau să zic la coadă.
Ne-ai pecetluit soarta! Vom ajunge să fim pomeniți cu cei rămași în urmă!
N-a venit degeaba la noi.
Serios, Nori?
Crezi că e mâna sorții?
Crezi că stelele au coborât și au adăstat pe umărul tău?
Te crezi mai presus de restul? Ești doar o copilă.
Știu că nu sunt mai presus.
Știu că sunt o mică Harfoot într-o lume tare mare.
Dar el e mai presus de restul.
O simt.
Draga mea fetiță!
Ai o inimă mare, ca a lui tătâne-tău.
Însă spicul cel mai înalt e primul retezat.
Să ne strângem catrafusele.
Vai mie!
Vei muri, Regină!
Nu!
- Te trosnesc! - Nu!
Galadriel! Nu!
Galadriel?
Vestita Galadriel? Năpasta orcilor?
Nu contează prigonitoarea cui e. Ce caută în Númenor?
Așteaptă o corabie s-o ia în Pământul de Mijloc.
Regina m-a ridicat la rang de Căpitan de garnizoană, să fiu cu ochii pe ea.
Ai adus o elfă, și Míriel te-a promovat?
Cine o duce înapoi?
Cauți să urci în rang, musule?
Nouă zile până la probele pe mare.
- Spune-i! - Ești pregătit?
Mă tem că rubedeniile noastre de la Miazănoapte
s-au invitat la ospățul dat cu ocazia plecării tale.
- Nădăjduiesc să nu te superi. - Mă gândeam să amân.
- Să amâni? - Pentru o vreme.
Știai ceva despre asta?
Îl ascult din când în când, așa că, da, am bănuit ceva.
Și nu te-ai gândit să-mi spui?
- E doar un gând. - Vorbeam cu Eärien.
Am avut cam multe greutăți în ultima vreme.
Ce-i așa tragic? Anárion mi-a zis c-ai amânat de două ori...
Ce treabă are frate-tău cu asta?
- Niciuna. - N-aș zice chiar niciuna.
Mulțam.
Milostiviți-vă, zei!
Îți voi zice ce i-am spus și lui.
Nu ne așteaptă nimic pe limanurile de apus.
Trecutul e mort și îngropat.
De nu mergem înainte, murim și noi.
Crezi că mi-a venit ușor să-l conving pe ofițerul de punte că ești vrednic?
Nu ți-am cerut asta.
Ba da, când te-ai încăierat cu străjerii reginei.
- Ei au început! - Dar când te-au scos de la călărie?
N-a fost vina mea!
- Isil are dreptate. N-a fost... - Nu vorbeam cu tine!
- Iertare, căpitane! - Ce-i?
Mesaj pentru fiica domniei tale, Eärien.
Știu că te îndoiești, fiule.
Dar te mai îndoiești că-ți doresc tot binele din lume?
Apele din cotlonul ăsta de lume au darul de a obloji până și cele mai adânci răni.
Așa cum a oblojit-o pe a ta?
Peste nouă zile, când începe Proba Mării, iar corabia aia ridică ancora,
vei fi pe puntea ei.
- Tată! - Ce e?
Am devenit calfă.
Am fost primită în breasla constructorilor.
Dar cum? Credeam că breasla nu-și schimbă hotărârile.
Isildur m-a convins să mă înscriu din nou.
Isildur te-a convins?
Cum merge lupta pentru pace?
Mai bine decât mă așteptam.
Ce s-a întâmplat?
O gâlceavă pentru o femeie.
Halbrand.
Nu începe.
N-ai ce căuta pe insula asta.
Dacă e unul care n-are ce căuta aici, tu ești aia, elfo.
Nu mai sunt așa de convinsă.
De un lucru sunt însă convinsă.
Ești mai mult decât pretinzi.
Am găsit asta în Sala Înțelepciunii.
Curios! Eu am găsit-o asupra unui mort.
Mi-am zis că-mi vine bine.
Cu multe veacuri în urmă,
un om ce purta semnul acela
a unit triburile răzlețite din Ținuturile de la Miazăzi sub un singur steag.
Același steag care le-ar putea uni acum din nou.
Împotriva răului care caută să le fure pământurile.
Pământurile tale, Halbrand.
Semenii tăi n-au rege pentru că tu ești acela.
Curios lucru să spui despre un om întemnițat!
Ai ajuns să fii întemnițat pentru că fierbi sub straie de slugă.
Iar zalele ce-ar trebui să-ți cuprindă umerii
îți atârnă pe suflet.
Bagă de seamă, elfo!
Moștenitorul acestui semn nu e doar urmaș de stirpe înaltă.
Înaintașul său i s-a închinat lui Morgoth și l-a pecetluit cu sânge.
Nu sunt eroul pe care-l cauți.
Familia mea a pierdut războiul.
Iar a mea l-a început.
Întâlnirea noastră nu-i întâmplătoare.
Nu poartă pecetea sorții, a ursitei,
ori a altor cuvinte ce închipuie forțe,
pe care oamenii n-au curajul să le numească.
Întâlnirea noastră e o lucrare mai înaltă.
Nu poți să nu vezi asta.
Eu văd doar o elfă, care nu vrea să-și agațe sabia în cui.
Însoțește-mă pe Pământul de Mijloc!
Și, împreună, vom răscumpăra păcatele semințiilor noastre.
Cum?
Ești întemnițată pe insula asta.
Și fără de oștire.
Lucrurile se vor schimba.
A sosit, tată.
Clipa de care ne-am temut.
Elfa a sosit!
Mai iute! Împingeți!
Hai, Poppy, că rămâi în urmă!
O clipă, să-mi trag sufletul!
Înapoi!
Ușurel!
Stai!
Prieten.
Asta e.
Așa vom putea să ținem toți pasul cu ceilalți.
El ne-ajută pe noi, noi îl ajutăm pe el.
Poate, mamă? Poate să vină cu noi?
Sloboziți wargul!
Rupe-ți lanțurile!
Arondir!
Frate!
Nu!
Stați!
Aduceți-l la Adar!
Adar! Adar!
Subtitrarea: Cristian Brînză
Redactor Aura Marinescu Nour