- Un turn? - Trebuie isprăvit până la primăvară.
Te-ai gândit să cauți ajutor dincolo de fruntariile seminției noastre?
Povestește-mi de propunerea ta,
ca să i-o prezint lui tătâne-meu.
L-aș simți dacă mi-ar ascunde ceva.
Poate a simțit că tu-i ascunzi ceva.
Ce loc e ăsta?
Insula-regat Númenor.
Mă gândeam să amân.
Când începe Proba Mării și corabia aia ridică ancora, vei fi pe puntea ei.
Nu vreau necazuri.
E o hartă a Ținutului de la Miazăzi.
Grăiește nu doar despre un loc, ci despre un plan
de a crea un tărâm al lor.
Un mare pericol paște Ținutul de la Miazăzi.
Dacă Sauron s-a întors, Ținutul de la Miazăzi e doar începutul.
Dacă mai sunt și alții care vor să scape cu suflare...
plecăm spre turnul elfilor în zori de zi.
,Aduceți-l la Adar!
Se zice că Sauron ar fi avut multe nume mai demult.
Să fie acesta printre ele?
Semenii tăi n-au rege pentru că tu ești acela.
Însoțește-mă în Pământul de Mijloc!
Și fără de oștire.
Lucrurile se vor schimba.
STĂPÂNUL INELELOR: INELELE PUTERII
Zi de zi ne adunăm la curte să făurim viitorul insulei noastre.
În ziua Binecuvântării Pruncilor însă,
ne adunăm să-i întâmpinăm pe cei care vor cunoaște acel viitor.
Unul nețărmurit, asemenea răsăritului pe marea învălurată.
Ce nume ai ales pentru ea?
Alinel.
Fie ca seva Númenorului să urce prin rădăcinile tale!
Înțelepciunea ei să-ți călăuzească pașii...
Uneori, insula noastră își mai întinde mădularele.
Așa precum faci tu.
E o zi fără de cusur, Regină Regentă.
Cu ce treburi dorești a începe?
A chemat-o pe elfă la curte.
De dimineață.
Tovarășul elfei atacă patru breslași, iar Míriel o invită la ceai?
Poate o fi chemat-o să-i dea pedeapsă.
Sau să-i afle porunca.
Iar cât elfa toarnă otravă în urechea reginei,
cine grăiește în numele nostru?
Cancelare!
Trimite-i salutul meu! Nu-i nevoie să ridici vocea!
Poftești una, jupâne? Rogu-te!
N-am băgat de seamă că discuți ceva însemnat.
Cancelare!
A conduce țara-nseamnă a te îngriji de lucrurile mărunte
cu aceeași sârguință ca și de cele mari.
Credeam că ai învățat asta până acum.
Încercam să fiu deștept.
Deșteptăciunea e pentru cei ce râvnesc la lucruri mărunte.
M-aș bucura mai mult să fii înțelept, fiule.
Ia zi-mi, ce te tulbură?
Sunt semne că ne paște o furtună.
Corăbiile elfilor la țărmul nostru?
Lucrătorii lor, să vă lase fără pâine?
Lucrători care nu dorm,
nu ostenesc, nu îmbătrânesc.
Nu!
Luați aminte: regina noastră ori e oarbă,
ori e o adoratoare a elfilor.
Întocmai ca tătâne-său!
- Iubitoare de elfi! - Iubitoare de elfi!
Iubitoare de elfi!
Și ce i-ar fi dat elfei să vadă de ar fi acum printre noi?
Pe bărbații și femeile Númenorului
sau un cârd de copii plângăcioși?
Suntem fiii și fiicele edainilor.
Ai lui Elros Tar-Minyatur, a cărui oștire l-a răpus pe Morgoth.
Și vă temeți că un singur elf, adus de ape, ne-ar putea primejdui?
Plecați privirea, fiecare, la blazonul breslei ce-l purtați.
E moștenirea unor mâini strașnice.
A celor care-au durat Zidul Mării.
Care au clădit Armenelos, izbânda neamului nostru.
Iar o singură elfă să ne primejduiască?
Prieteni...
bizuiți-vă pe mine!
Jur pe bătăturile din palmele mele
că elfii nu vor mai ajunge în veci la cârma Númenorului.
Insula noastră va rămâne, ca până acum, regatul oamenilor.
De băut la toată lumea!
Nu e nume în oraș pe care să nu-l cunoască,
mulțime pe care să n-o câștige ori hatâr să nu i se facă...
E o dovadă de măreție.
Mai degrabă e strigător la cer.
Din podgoriile de lângă Meneltarma.
Zice-se că-ți ia necazurile cu mâna. Așa am auzit.
Am tras mult pentru necazurile mele.
Tu trebuie să fii noua ucenică.
Eu sunt Kemen. Ție îți zice...
Eärien. Planurile, rogu-te!
Mă calci pe nervi, elfule!
Eu te primesc ca oaspete,
iar tu dai fuga la țară, să furi pergamente vechi,
în timp ce tovarășul tău de la Miazăzi sare la târgoveții noștri.
E iute la mânie, și are și pricină. Seminția sa e pe moarte.
„Seminția sa”?
Omul pe care-l ții ferecat în temniță nu e vreun bătăuș de rând.
E urmașul izgonit al tronului Ținutului de la Miazăzi.
Iar Elendil e împăratul Ținuturilor de la Răsărit.
Doar un senior mărunt de fapt.
Neamul lui e împrăștiat, fără cârmuitor.
Dar cu sprijinul tău, s-ar putea aduna sub flamura lui. Și ar lupta.
Cum adică „sprijin”?
Sauron a fost cândva dușmanul semințiilor noastre.
Te chem să duci la bun sfârșit lucrarea neisprăvită,
să refaci alianța dintre Númenor și elfi...
și să lupți alături de mine, ca să-i salvăm pe oamenii de la Miazăzi
înainte ca Sauron să le înhațe pământurile.
La curte ne e dat să auzim multe propuneri.
A ta e cea mai neașteptată și ambițioasă din câte am auzit de o vreme.
Mă tem însă că Númenorul a ales altă cale.
Nu tot Númenorul.
Rege ori tâmplar, cel din Ținuturile de la Miazăzi va fi supus judecății.
Audiența a luat sfârșit.
Atunci, nu am de ales decât să cer alta.
La adevăratul cârmuitor al Númenorului.
Tatăl tău, Regele!
Ai face bine să nu grăiești de lucruri nepricepute,
Galadriel, fiica lui Finarfin.
Iar tu stai deoparte,
să pot duce jalba la cel ce-o poate desluși.
Ajunge, domniță Galadriel!
Și cu a cui încuviințare grăiești tu oare, elfo?
A neamului tău?
Sau ești doar purtată de val, și cauți adăpost din calea furtunii?
Furtuna fierbe înlăuntrul meu.
Nu zadarnic m-a purtat pe insula aceasta.
Iar tu n-ai puterea s-o-mbunezi, Regento!
Să văd dacă ghicesc!
Încăierare în cârciumă?
Răzmeriță.
Aproape-ați reușit!
În câteva zile,
voi avea plăcerea să vă numesc pe toți camarazi!
Trageți, cadeți! Mai vârtos!
Isildur...
Trageți, cadeților!
Mai cu vlagă!
Parâma!
Care a fost pricina?
La mijloc e-o greșeală.
Vina e a mea, Căpitane!
Eu i-am dat drumul.
Te-am văzut slăbind parâma aia cum trebuie de o sută de ori.
A fost dinadins.
Afară din Garda Mării!
Toți trei!
„Apusul”? „Adevăratul Númenor”?
Iar lăturile pe care le-am auzit din gura lui frățâne-tău!
Credeam că marele năier mă va alunga doar pe mine.
Îmi cer iertare.
Iertare?
Îți ceri iertare? Ne-ai aruncat viețile la gârlă, asta ai făcut!
Unde e țucalul? Cred că-mi vine să vărs.
Voi grăi cu tătâne-meu.
Îl voi convinge să vă repună-n drepturi.
Nu. Nu ți-a fost greu să fii alungat
dintr-un loc pentru care n-ai trudit.
- Valandil... - Nu.
Am visat să ajung pe corabia aia de când am putut să țin vâsla.
Am făcut tot ce trebuia ca să-mi câștig locul. Iar tu ce-ai făcut?
Ai bocit și-ai bombănit întruna despre răposata de maică-ta.
Încetează! Ajunge!
Da, ce știe Isil mai bine? Să plece!
Isil! Unde pleci?
Că pleacă, ori că stă, tot un drac!
Adevărata problemă e el. Iar asta nu trece cu una, cu două.
Magrot!
Adar...
Să te găsească moartea în putere!
Unde ai văzut lumina zilei,
ostașule?
În Beleriand.
La gura râului?
Cine ești?
Am coborât pe râul la vale odată...
când eram tânăr.
Mi-aduc aminte...
că malurile erau acoperite cu flori de salvie.
Cât vedeai cu ochii.
De ce-ți zic orcii „Tată”?
Ți s-au spus multe minciuni.
Unele s-au împlântat atât de adânc,
că până și pietrele și rădăcinile le cred.
Ca să deslușim adevărul...
o nouă lume s-ar cuveni zămislită.
Însă lucrarea asta doar zeii o pot face.
Iar eu nu sunt zeu. Cel puțin...
nu încă.
Și, atunci, ce ești?
Du-te la oamenii care s-au refugiat în vechiul turn de veghe.
Du-le un mesaj!
Ce mesaj?
Cazarma e deja plină ochi. Găsiți-vă un loc pe unde mai puteți.
- Ăștia de unde-s? - Din Iorbad.
Adică din fiece sat, de aici și până la Orodruin.
Unde-i restul?
Atât a mai rămas.
Va trebui să reducem iar porțiile.
De porțiile mele nu v-atingeți!
Cine ți-a dat dreptul să hotărăști?
Toți care au hotărât să vină în turn, Waldreg. Unul ești tu.
Ce-o să mâncăm?
- O să ne descurcăm. - Cum?
- Nu știu. - Asta e limpede ca bună ziua.
Ce ziceți de beciul lui Waldreg?
Trimitem o ceată în târg.
Ziua, când orcii sunt mai rari. Luăm ce putem, iute și pe mutește.
Nu vor afla că am fost acolo.
Și ce amărâți o să amăgești să te urmeze?
Mă duc eu, de nu vrea altcineva.
Nu te duci nicăieri!
Mergem să căutăm de-ale gurii pe dealuri. Adună vânătorii!
Și ce-or să vâneze? Câțiva iepuri?
De-ajuns pentru o zi.
E o zi în plus. Se cuvine să fim recunoscători.
Zău că m-am săturat
să văd cum totul se năruie, iar noi stăm cu mâinile în sân.
- Ba facem tot ce putem! - Ei bine, eu nu!
Theo!
Ori mă ajuți, ori îngreunezi lucrurile.
Nu trebuia să mă las convins.
Fac cale-ntoarsă.
Nu fi așa fricos!
Hai!
Rowan, taverna!
Nu intru nici mort.
Poate găsim merinde mai multe.
Nu-i țipenie pe aici.
Las' că mă duc eu!
Rowan?
Sânge tânăr!
De unde ai ăla?
Dă-l-ncoace!
L-am găsit!
L-am găsit! E un băiat! Mânerul e la el!
Băiat? Unde e?
Se ascunde pe aici, pe undeva.
Tu de colo! Trimite vorbă Tatălui-Stăpân!
Restul, împrăștiați-vă!
Nimeni nu închide un ochi până nu-l găbjim!
Te-am prins!
Elfi și gnomi muncind la un loc. Remarcabil!
E așa cum ai zis că va fi.
Ce e?
Nimic. Doar că...
Preț de o clipă, uitându-mă la tine, am crezut că-l văd pe tătâne-tău.
- Nu știam că v-ați întâlnit. - Nu o dată!
Avea darul de a vedea departe.
Mi-aduc aminte că mi-a zis odată
că, într-o zi, viitorul meu va fi în mâinile fiului său.
A zis-o firesc, ca și cum ar fi spus că mâine o să plouă.
Și am...
Uitasem de asta... până acum.
Nu ți se pare ciudat?
Pari tulburat astăzi, domnul meu.
Ce te neliniștește?
Nu, mi-am făgăduit că nu aduc vorba. E prietenul tău.
Durin.
Ori mă ocolește, ori îmi ascunde ceva.
Ai întrebat printre echipele lui de salahori?
Da, la toate nouăsprezece. Mă tot duc cu vorba.
Mai că ai zice că e ceva necurat la mijloc.
Doar nu vrei să zici că Durin și-a găsit o mândruliță?
- Ești singura femeie din viața lui. - Știu.
Cine l-ar mai răbda?
Hoașcă bogată, pupă o piatră Adună nestemate și aur cu lopata
Potolește-te!
Gerda, nu-l mai lovi pe frate-tău!
- Jucăm „de-a bătuta!”. - Gata, v-a ajuns!
Ai încercat pe la Scările Aurii?
Sau pe la Straja celor Trei Uși?
Uitasem.
Plozii ăștia o să-mi facă mintea terci.
A plecat de dimineață să sape în Genunea de Cuarț.
Disa, nu există secret pe lume care să merite ascuns cu amăgeli.
Cutezi a-l face mincinos pe un gnom în casa lui?
Mă tem că n-or să sară doar scântei.
Dacă Durin a plecat să sape cuarț,
de ce-a plecat fără să-și ia barda de dăltuit?
Și de ce îi pregătești mâncarea preferată
dacă s-a dus la un hău în care îi ia două zile să coboare?
Hoașcă bogată, pupă o piatră Adună nestemate...
Gerda, nu-ți mai zic o dată!
Durin nu și-a luat barda
pentru că nu sapă cuarțul cu barda, ci cu ranga.
Fac tocăniță din coadă de cârtiță
pentru că trebuie să stea nițel, să se așeze, până se întoarce el.
Iar, dacă unui străin ca tine îi trebuie câteva zile,
un cățărător gnom ca bărbatu-meu
poate coborî în Genunea de Cuarț în câteva ore.
Mai voiai să știi și altceva, drăguțule?
Nu.
Mulțumescu-ți!
Genunea de Cuarț? Nu-i rău deloc.
Nădăjduiesc că m-a crezut. Nu-i ușor de amăgit elful.
Cu adevărat nu e.
Viitoarea mea regină ar putea convinge și un șobolan de apă să poarte nurcă.
Înc-o pricină să mă fericesc că te-am luat pe tine, nu pe Margid Rustborin.
Și care sunt celelalte pricini?
Îți zic mai târziu.
Mai încet! Nu se cuvine să batem toaca.
Înaintăm vârtos în mina veche.
Ești sigur că asta e...
Vechea mină de sub Heleșteul Oglinzii.
Te-ai rătăcit, elfule?
Nu. Știu prea bine încotro s-o apuc.
Ziua bună!
Hoașcă bogată, pupă o piatră. Adună nestemate și aur cu lopata.
Știam eu!
Durin?
Ai venit să mă iscodești, elfule?
N-aș zice. Ce-i locul ăsta?
Chiar vrei să te cred că nu știi?
Că nu asta a fost adevărata pricină pentru care te-a trimis aici?
Îl vreți pentru voi.
Ce să vrem, Durin?
Nu-mi pasă câtuși de puțin de ce se află în sala aia.
Dar îmi pasă de tine, de prietenia noastră.
Iar tainele nu i se potrivesc.
Ce înseamnă toate astea?
Vreau să-mi juri.
Cu mâna pe munte,
juri să nu-ți scape nici măcar o șoaptă
din cele ce am a-ți spune.
Furia gnomilor întrece și ținerea de minte a elfilor.
De îți vei călca jurământul,
puterea acestei pietre vă va osândi pe tine și pe neamul tău la durere
cât veți trăi pe meleagurile Pământului de Mijloc.
Juri, Elrond?
Jur pe amintirea tatălui meu, Eärendil Marinarul.
Tot ce-mi vei spune aici va rămâne-ngropat între urechile mele.
Disa l-a dibuit într-o zi, pe când căuta o vână de aur.
Un minereu nou.
Mai ușor ca mătasea, mai tare ca fierul.
Turnat drept armă, ar face de rușine săbiile noastre cele mai bune.
Turnat în bănuți, ar fi mai prețios ca aurul.
Nefiresc mai răsfrânge lumina!
Mai că zici că luminează dinlăuntru.
S-ar putea să vestească începutul unui nou ev pentru seminția noastră.
Putere, belșug...
Și-atunci de ce atâta taină?
De ce nu vă bucurați?
E primejdios să-l sapi.
Tătâne-meu ne-a înfrânat avântul
spre a fi cu băgare de seamă.
Mi-l dai și mie?
Cum ați botezat minereul ăsta minune?
În limba noastră, „sclipire sură”.
În limba voastră, mith-raud, pare-mi-se.
Nu, ar fi mithril.
Și zici că ai bătut atâta drum doar de dragul Eregionului?
Am venit pentru că 20 de ani e o despărțire mult prea lungă.
Chiar și pentru un elf.
Păstreaz-o!
Drept pecete a prieteniei noastre.
Prea bine.
Durin, Durin, nu!
Sunt patru gnomi acolo, jos!
Durin!
Eärien, podelele și pocalele!
Îmi cer iertare.
Nu face nimic. Pe cuvânt!
Și eu care credeam că te pricepi doar la desen.
Spălatul sporește dibăcia.
Sau așa zice mai-marele breslei.
Eu zic așa: tu speli pocalele, eu, podelele.
Cine termină ultimul plătește cina.
N-am obiceiul să ies cu tineri străini.
Foarte înțelept! Dacă văd vreunul, ție-ți spun prima.
Oricât de mult ți-aș admira obiceiul de-a-nfrunta orice piedică întâlnită,
ca un mânz în galop...
te-ai gândit vreodată că nu te lupți cu troli sau orci,
ci cu oameni?
Ai de gând să-mi dai sfaturi în meșteșugul războiului?
Nu.
Departe de mine gândul. Pe de altă parte...
curtea reginei nu e tocmai un câmp de bătălie pe placul tău, nu?
Te ascult.
În situația în care ești, te-aș sfătui
să afli de ce se teme cel mai tare dușmanul.
- Și să trag folos? - Nu.
Să-i dai puterea de a-l stăpâni.
Ca tu, la rândul tău, să-l stăpânești pe el.
Deci, după tine, eu am fost închisă
pentru că n-am aflat de ce se teme regina?
După umila mea părere, da.
Și tu ai aflat în cele câteva clipe în care ai întâlnit-o?
Timp în care tu i-ai cerut o corabie, i-ai ocărât oamenii, i-ai sfidat porunca.
Dar niciuna nu i-a dat emoții.
Și iată că, pe nepusă masă, te-aruncă într-o celulă.
De ce?
I-am cerut să lupte pentru seminția ta.
Dar nu asta i-a stârnit furia, nu?
I-am cerut să grăiesc cu tătâne-său.
Regele din turn, pe care nimeni nu l-a văzut de ani buni.
Vezi ce se-ntâmplă când te oprești din galop și cugeți preț de-o clipă?
Nu mă mai compara cu un cal!
Nu mai căuta să mă convingi să părăsesc insula și batem palma!
Salutări, elfule!
Regina Regentă a luat o hotărâre.
Vei fi trimisă înapoi la elfi, sub strajă. Până la sfârșitul zilei.
Pășește înainte!
- Nu te-aș sfătui! - Și s-o las să plece în voia ei?
Da. Dacă ai ști încotro se îndreaptă.
Ce cauți aici?
Am luat cina.
Cu cine?
Unde ți-e ținuta?
Ai plecat de la școala de cadeți, nu?
Nu, mai rău.
Ai fost dat afară?
Toți am zburat din cauza mea.
Isil...
Ai câștigat. Acum poți purcede spre apus.
Le-am distrus viața prietenilor mei,
am făcut de rușine numele familiei.
Nu merit să purced spre apus.
Iar taica n-o să mă lase să-l iau pe Berek.
Uite elfa! A evadat!
Căutați toate străduțele!
Îmi cer iertare, Maiestate, că vă tulbur liniștea, dar eu...
Vorbele astea nu-i mai spun nimic.
De unde ai știut că voi veni aici?
O întreagă armată te așteaptă afară, să te-nsoțească până la corabie.
Te-aș sfătui să mergi de bunăvoie.
Míriel.
Eu...eu...
Fii pe pace, tată! Îți sunt alături.
Iartă-mă!
N-am știut.
Nu mulți cunosc cât de mult i s-a năruit sănătatea.
Aș vrea să rămână așa.
Atunci, e timpul să-mi spui adevărul.
Tătâne-tău nu s-a lepădat de obiceiurile elfilor.
Tu de ce te-ai lepădat?
Spune-mi!
Rogu-te!
Tata a fost mereu cumpătat în credința sa.
Dar ceva s-a schimbat după ce a primit coroana.
A început a face larmă,
pretinzând că am stârnit furia valarilor
și că trebuie să ne căim și să ne întoarcem la legea veche.
Liniștea cetății s-a tulburat.
Iar când a anunțat planurile de a reînnoda legăturile cu elfii...
Oamenii s-au răsculat.
S-au pierdut multe.
Am fost aleasă conducătoare în locul lui
pentru a pune capăt furtunii.
Dar, în prima noapte, când întreg Númenorul dormea,
m-a adus aici.
Un palantír.
Au fost cândva Șapte Pietre Atotvăzătoare.
Celelalte șase s-au pierdut sau au fost tăinuite.
Aceasta i-a fost încredințată tatălui meu.
Iar, odată cu ea, și o taină.
Pune mâna pe ea!
- Te previn însă... - Nu e primul palantir pe care-l ating.
Dar pe acesta nu l-ai atins.
Ai văzut viitorul Númenorului.
Palantírii înfățișează multe vedenii.
Unele nu se vor întâmpla niciodată.
Deja s-a întâmplat.
Vedenia începe cu sosirea ta.
Crezi că eu voi pricinui căderea Númenorului?
Doar Númenorul își poate pricinui căderea.
Valarii ne-au dăruit insula într-o zi de vitejie.
Ne-o pot lua înapoi dacă alegem calea întunericului.
Virtutea de care vorbești a fost loialitatea străbunilor mei față de elfi.
Asta credea și al meu tată.
Calea aleasă de el mai că ne-a adus pieirea.
Din această pricină, mâine, voi da de știre că ai plecat.
Iar cumpăna a luat sfârșit.
Dacă răul ce-și ițește capul în Pământul de Mijloc nu-i retezat,
se va-nmulți și ne va-nghiți pe toți.
Căderea ar putea să ți se tragă de la războiul pe care-l ocolești.
Nu voi pune la îndoială vrerea zeilor. Hotărârea mea e luată.
O hotărâre scăldată-n frică.
Știu cum e să fii singura,
singura care vede,
singura care știe.
Poate că niciuna nu va mai trebui să poarte singură sarcina.
Rogu-te, Míriel, nu alege calea fricii,
ci a credinței.
Vino alături de mine!
Poruncește Númenorului să lupte încă o dată alături de elfi!
Credința-i de ajuns să întărească o inimă, Galadriel.
Dar e prea șubredă să faci scut pentru un regat.
Îmi pare rău.
Pădurile sunt deșarte. Animalele au fugit.
Pare-se că băiatul tău știa mai bine decât noi ce spune.
E cineva la poartă!
Faceți loc!
- La o parte! Înapoi! - Faceți-i loc flăcăului!
E din belșug. Mai încet!
Rowan! Unde-i Theo?
A zis că mă ajunge din urmă.
- Mi-e foame! - Nu mă-mpinge!
Ea m-a împins!
N-am lăsat piatră neîntoarsă. Nu-i aici!
Haide!
Unde-i?
Nu-i aici!
Să mergem!
Căutați prin toate cotloanele!
Șefu' o să ne jupoaie de vii dacă nu-l găsim.
Șefu' e cel care i-a pierdut urma.
Îi simt duhoarea.
Mai iute!
Căutați-l!
Nu-i aici.
Acolo! Uite!
Pleci undeva, sânge tânăr?
Unde e?
Nu!
Unde l-ai ascuns?
Poate, fără un braț, n-o să mai fii scump la vorbă!
Repejor, flăcău!
Sunt pe urmele noastre.
Nu te opri!
Fugi!
Mamă?
Bronwyn.
Fugiți! Mergeți în poiană!
Ce-a fost asta?
O rugăciune adresată rocilor,
să slobozească trupurile minerilor cu suflu în ele.
Un gând nu-mi dă pace: de nu ai fi coborât în mină,
Durin ar fi fost în puț când...
Îmi cer iertare.
Îmi cer iertare că te-am mințit.
I-ai fost credincioasă prietenului meu. Mai mult nu-i a ști.
L-au scos pe ultimul.
În viață. Toți sunt în viață.
Tătâne-tău cred c-a răsuflat ușurat.
A închis mina.
Toată vâna va fi pecetluită.
- Toată vâna? - Toată!
Ai un dram de răbdare.
Chiar și cei mai fierbinți cărbuni se răcesc.
Uneori mi-aș dori să nu se stingă.
Uneori mi-aș dori să-i zic întocmai ce cred despre el
și să nu mai schimb o vorbă cu țapul ăla bătrân!
Tatăl meu a cârmit corabia, de unul singur, până în Valinor
și i-a convins pe valari să se alăture războiului și să-l înfrângă pe Morgoth.
Măreția faptelor sale
i-a convins pe valari să-l ridice deasupra fruntariilor acestei lumi...
să poarte pe vecie Steaua Înserării pe bolta cerească.
Ani la rând, în pragul nopții, îmi ridicam privirea spre ea...
întrebându-mă ce-ar crede el despre mine dacă m-ar vedea.
Ar fi mândru de cele ce am înfăptuit cu moștenirea sa?
Sau ar fi dezamăgit de nenumăratele dăți când nu m-am ridicat la înălțimea ei?
Dar, într-o noapte, mi-am dat seama
că m-aș mulțumi să aud orice judecată,
dacă asta mi-ar da șansa
să mai stau o dată de vorbă cu taica.
Nu irosi clipele care ți-au mai rămas cu al tău.
Elrond, trag nădejde c-ai să mă ajuți să lămuresc ceva.
Cum v-ați întâlnit tu și soțul meu?
Ți-am zis. L-am salvat de un trol de colină.
- De doi. - De doi. Da, știu.
Îl întrebam pe Elrond.
Atunci, mă tem că voi fi nevoit să schimb povestea soțului tău.
Erau trei troli. Și eu l-am salvat pe el.
Tu nu ți-ai recunoaște moaca nici dacă te-ai zgâi într-o oglindă.
Când am dat peste el în pădure,
tocmai se ferea de ciomegele trolilor.
Bocea și țipa.
Era un strigăt de luptă.
Țipa c-o voce așa subțire, că am crezut că e un copil. Mi-am luat arcul...
- Sabia! - Ba arcul!
- Ba nu. Ai scos sabia! - Nu contează...
Iartă-mă, tată!
Am fost mândru și încăpățânat și am greșit.
Ai putea măcar să te uiți la mine?
Seminția noastră crede...
că, la încoronarea unui nou rege-gnom,
vocile tuturor înaintașilor săi se revarsă asupra lui,
împărtășindu-i acestuia povețele
și înțelepciunea lor.
Ba chiar și greșelile lor.
Dar tu...
tu nu trebuie să aștepți ziua aia ca să-mi auzi vocea.
Pentru că-ți sunt mereu alături, fiule.
Chiar și la mânie.
Uneori, mai ales la mânie.
N-am ce să iert.
Elrond m-a poftit să-l însoțesc în Lindon mâine.
Să primesc?
Elrond s-a arătat foarte convingător în a ne asigura
că Gil-galad nu l-a trimis aici cu planuri dușmănoase.
Așa e.
Însă instinctul rareori se înșală.
Al tău ce-ți spune?
Că ne ascunde ceva.
Bine, fiule.
Bine.
Du-te în Lindon!
Află ce ne ascunde.
Mulțumesc.
Ce e? Ce s-a întâmplat?
Am un mesaj. De la căpetenia dușmanului nostru.
Seminția ta va scăpa cu viață dacă vă lepădați de aceste pământuri...
și-i jurați credință lui.
Și dacă refuzăm?
E cu ochii pe Ostirith.
Vino!
După mine, meriți o gură de tărie pentru ce ai făcut.
Hai, ia-o!
Așa cum ai luat mânerul ăla din hambarul meu.
Nu știu despre...
Termină, flăcău!
Știi despre ce grăiesc.
Știi ce e? Nu-i o sabie oarecare.
E o putere.
Făurită pentru strămoșii noștri de însăși mâna stăpânului său.
Un slujitor chipeș.
Cel care s-a rătăcit, dar se va întoarce.
Ai auzit de el, flăcău?
Ai auzit de Sauron?
Trebuie să fi văzut pe cer.
Acum câteva săptămâni.
Steaua cu coadă.
Înseamnă că vremea lui se apropie.
E datoria noastră, flăcău, să fim gata.
Gata pentru ce?
Taci acum, băiete!
Păstrează-ți puterile.
O să ai nevoie de ele.
Pentru ce va veni.
Tată-Stăpân...
L-am găsit.
E în turn.
Mergi în pace!
Poporul tău va respira ușurat.
Se va aduna în scurt timp la curte
și în piață, să audă vestea ta.
Atunci, să nu-i facem să aștepte.
Cucernicii cred că petalele care cad din Copacul Alb
nu-s lucru de șagă,
ci sunt chiar lacrimile Valarilor,
menite să ne aducă aminte că privirea și cântarul judecății lor atârnă deasupră-ne.
Soarta tuturor oamenilor cunoaște o clipă fatidică.
Un ceas al judecății,
în care fiecare dintre noi
trebuie să hotărască cine vom fi.
Au împietrit inimile noastre precum statuile ce ne-nconjoară insula?
Sau bat mai departe, cu sângele eroilor care le-au făurit?
E vitejia noastră ferecată în mormintele părinților noștri adormiți?
Sau o aflăm aici,
printre noi,
gata să țâșnească precum răsăritul?
Nu v-aș porunci și nu v-aș cere să înfruntați primejdii ce eu le-aș ocoli.
Prin urmare, am hotărât să însoțesc chiar eu elfa către Pământul de Mijloc.
Spre a-i ajuta pe frații noștri muritori, împresurați în Ținutul de la Miazăzi.
Regina voastră v-a făcut cunoscute planurile.
Corăbiile noastre vor pleca în zece zile.
Corpul expediționar va fi alcătuit din vitejii fii și vitezele fiice
ale mândrului Númenor.
Cine-i gata să jure c-o va apăra pe Regina noastră regentă?
Un pas înainte, să vă cunoască norodul!
O voi sluji!
Traducere și adaptare: Cristian Brînză
Redactor AURA MARINESCU NOUR