Adună legiunile! A sunat ceasul.
Dușmanul nostru a jurat să ne-atace.
Cine-mi va sta alături și va lupta?
Veți pieri.
Mult am mai așteptat ziua asta.
Făgăduiesc să-i fiu credincios lui Sauron.
Jumătate dintre noi a plecat.
Dar jumătate a rămas.
De ce n-am fost ales pentru expediție?
Auzisem că te duci spre apus.
Nu până ce nu voi face ceva demn de Númenor.
Tocmai ce am convins Númenorul să trimită cinci corăbii
și 500 de oameni să-ți ajute neamul
și să-ți pună coroana pe creștet.
Îmi ceri să mă întorc în locul în care am jurat să nu mă întorc.
De ce nu renunți la luptă?
Pentru că nu mă pot opri!
Însoțește-mă și, împreună, vom răscumpăra păcatele semințiilor noastre.
Plecăm spre miazănoapte-răsărit, către Pământul de Mijloc!
Nu-i o sabie oarecare. E o putere.
Ai auzit de Sauron?
Am mai văzut asta.
E o cheie.
Căpetenia dușmanilor grăia să le dea orcilor o casă pe meleagurile astea.
Însă, orice plan ar avea, un lucru e sigur.
Dușmanul știe că fiul tău are ceea ce-i trebuie pentru a reuși.
Cât mai avem?
Poate câteva ore.
STĂPÂNUL INELELOR: INELELE PUTERII
Viață nouă.
Morții să-i facă în ciudă.
Copiii mei,
am îndurat multe.
Ne-am lepădat cătușele.
Am străbătut munții, șesurile,
prin zăpezi și pe arătură,
până ce tălpile noastre au înroșit țărâna.
Din Ered Mithrin și până în Ephel Arnen,
am suferit.
O nouă încercare ne așteaptă-n seara asta.
Chiar dacă dușmanul nostru e slab și puțin la număr,
înainte să vină zorii, unii dintre noi își vor găsi sfârșitul.
Dar, pentru prima dată, nu veți cădea
ca niște robi fără de nume, pe meleaguri depărtate,
ci ca fârtați.
Ca frați și surori, în casa noastră!
Nampat.
În seara asta, brațul de fier al lui Uruk se va întinde
și va prinde aceste pământuri în strânsoare.
Nampat. Nampat.
Căutați-l!
Atenție la mine! Răsfirați-vă! Căutați-i!
Să nu vă fie cu bănat, Tată-stăpân, dar unde e?
Ce s-a-ntâmplat cu Sauron?
Nu-i nici urmă de el. O fi prins de veste și și-a luat tălpășița!
Nu. Elfu-i încă aici.
Îi simt mirosul.
Da, Tată.
Aici, sus!
Doboară-l!
Afară cu toții, acum!
Deschide ușa aia!
Afară!
Tată-stăpân! Pleacă numaidecât!
Pleacă!
Câți or fi putut scăpa cu viață?
Cât timp mai avem?
Nu destul.
Hai să pregătim satul!
Ușurel, Berek! Ușurel, băiete!
Înălțați-o!
Credeam că toți ostașii trebuie să fie în pat.
Iertare, comandante! Nădăjduiam...
Să fii primul care zărește uscatul?
Pe loc repaus!
Ochii tăi îl vor zări în câteva clipe.
Ochii tăi l-au zărit?
De aproape o oră.
Ascuțiți mai sunt ochii elfilor!
Și cu toate acestea, ai mei nu te-au văzut până acum.
Nici mânuind paloșul, nici ridicând pânzele.
Ce rang ai?
Grăjdar.
Nu disprețui munca ce smerește inima!
Smerenia a izbăvit regate întregi pe care cei mândri mai că le-au surpat.
Nu am plecat în expediția asta să cunosc smerenia, comandante.
Atunci, din ce pricină?
Am căutat să fug.
Cât mai departe de locul ăla.
De Númenor?
Nu de Númenor.
Cel puțin, nu de cel adevărat.
Dacă a ființat vreodată.
A ființat.
Și încă ființează...
Chiar dacă numai în inima unui grăjdar de rând.
Isildur îmi zice.
Trebuia să-mi fi dat seama.
Ai privirea tatălui tău.
Mi s-a spus mereu că aduc mai mult cu mama.
Ostaș!
Căpitane!
Mama lui...
Ce s-a întâmplat cu ea?
Ciudat!
Mai toată viața m-am uitat spre răsărit, să văd Soarele cum răsare peste mare.
Și spre apus, să văd cum apune peste uscat.
Mergem spre răsărit și, totuși,
îmi pare că vine noaptea.
Ea s-a înecat.
Am zărit uscatul, Maiestate.
Cât mai e până aruncăm ancora?
Încă o zi pe mare, până-n munți.
Iar, de acolo, încă o zi călare, spre răsărit, până în vale.
Trimite semn și celorlalte corăbii!
Spune-le să zorească!
N-avem știința de a-l nimici.
Unde-o vei ascunde?
Nu trebuie să afle nimeni.
Nici chiar tu.
Dușmanul nostru a fost zărit.
Am rămas cu viață și altă dată.
E vremea să o facem din nou.
În astă seară.
Poziția noastră ne este cu folos.
Dar, pentru a o folosi, trebuie să atragem dușmanul aproape.
Vom aștepta până ce toți orcii
au trecut podul, apoi vom ataca.
Curajul vă va fi pus la încercare!
Nu vă împotriviți!
Toți cei care nu pot lupta vor fi baricadați înăuntru.
Asta ne va fi fortăreața, locul unde ne vom retrage.
Curaj, oameni buni!
Am văzut dușmani mai mari învinși de oștiri mai mici.
Soarele va apune în curând.
Luptați și, vă jur, veți apuca să-l vedeți răsărind iarăși!
- Mă credeți? - Da.
La locurile voastre!
Iar eu?
La cârciumă.
Cârciuma e pentru răniți și copii. Eu pot să lupt.
Știu asta.
De asta și vreau să te știu acolo, să-i aperi pe cei neputincioși.
Urmează-mă!
Mai ții minte când eram mic... când aveam coșmaruri?
Mi-aduc aminte.
Mai ții minte ce-mi spuneai?
Când mă țineai în brațe, pe-ntuneric?
Mi-ai spune-o si acum?
„Umbra ce te sperie e neînsemnată, trecătoare.
„Lumina și frumusețea fără seamăn
„îi scapă ghearei hapsâne.
„Mergi după lumină...
„și umbra nu te va găsi.”
Rămas-bun, mamă!
Ești gata?
Nu. Tu ești?
Semințele de alfirin...
E o tradiție elfească.
Să sădești o sămânță înainte de bătălie.
Viață nouă, morții să-i facă în ciudă?
Se zice că unul dintre valari
veghează peste lucrurile ce cresc...
și peste cei ce le îngrijesc.
Pe celelalte...
le vom sădi după bătălie...
într-o grădină nouă...
amândoi...
și Theo...
împreună.
Făgăduiește-mi!
Au sosit.
Vai de noi!
Nu ne-au nimerit, mișeii!
După mine!
Se-ndreaptă spre cârciumă!
- Luptați pentru Miazăzi! - Luptați pentru Miazăzi!
Pământul e al nostru!
Viteaz cu vârf și îndesat, elfule! Cu vârf și îndesat!
Bronwyn.
Am luptat cu cei din seminția noastră.
Credeați că i-am luat sub pulpana noastră pe degeaba?
Au trebuit să plătească simbrie...
așa cum o veți face cu toții.
Tredwill!
Mamă!
Toată lumea în fortăreață!
Mai iute!
În cârciumă!
Toată lumea!
Mergeți!
O masă!
Mai iute!
Mamă!
Ajută-l pe el mai întâi!
Nu.
Te vom ajuta pe tine.
Mamă!
Theo...
Va trebui să curmi sângerarea.
Nu știu...
Altfel, mă voi stinge, pricepi?
Theo!
Fii gata, mamă!
Iertare!
Apasă rana!
Arde...
- E rece. A pierdut prea mult sânge. - Arde...
Nu!
A zis „arde”.
Semințele de alfirin. E musai să închidem rana cu foc.
Adu-mi niște lemn aprins. Mai iute!
Acum.
Acum!
Acum, pe partea asta!
Hai!
Ajunge!
Bronwyn?
- Mamă? - Bronwyn?
Trezește-te! Mamă!
Stai jos!
Lucrul pe care-l caut...
dă-mi-l!
Dă-le drumul...
și mai cuget.
De ce ai vrea să le sacrifici viața pentru un lucru așa de mărunt?
Femeia e următoarea.
Nu!
- Stați! - Theo!
E sub podea.
Nu.
Theo!
Iartă-mă!
Waldreg, am o treabă pentru tine.
Ucideți-i pe toți!
Ontamo!
Du-te!
Tată!
- Sunt teafăr. - Credeam că...
Sunt teafăr, Isil.
Oștene!
Căpetenia lor?
Lucrul pe care-l are...
nu trebuie să scape cu el.
Cine e?
Comandantul oștilor de miazănoapte.
Galadriel.
Aleargă ca gândul!
Dii!
Mă mai ții minte?
Nu.
Oprește-te!
Ne trebuie în viață.
Mie îmi trebuie în viață.
Nu știi ce a făcut.
I-am făcut rău vreunei ființe dragi?
Unei femei?
Ori poate unui copil?
Închide-ți gura spurcată!
Halbrand, bagă sabia în teacă!
Nu-ți potolești setea cu apă de mare.
Ei, cum ți se pare?
Îmi plac munții.
O să-i vezi mai de-aproape.
Comandantul Galadriel a înfiripat o ceată
care să ia urma orcilor ce-au scăpat,
iar eu am reușit să ne strecor pe amândoi.
Și Ontamo?
Cred c-o să rămân aici o vreme, să-i ajut pe oamenii ăștia.
- Ți-au ajuns luptele pe săptămâna asta? - Mai degrabă pe toată viața.
Când pleacă ceata asta?
Nu știe nimeni neîndoios. Să termine mai întâi cu el.
Copilă fiind, am auzit povești cu elfi luați de Morgoth.
Schingiuiți, pociți.
Prefăcuți în făpturi noi și nimicite.
Te numeri printre ei, nu?
Moriondorii.
Fiii întunericului.
Primii orci.
Uruk.
Noi le zicem „Uruk”.
Până și moriondorii primesc poruncă de la un stăpân.
Iar eu îl caut pe al tău.
Unde e?
Unde e Sauron?
Poate n-ar fi rău să-i scoatem pe prizonieri la lumină.
După ce Morgoth a fost înfrânt,
cel pe care tu-l numești Sauron...
și-a pus forțele în slujba însănătoșirii Pământului de Mijloc,
adunând și cârmuind pământurile-i pârjolite.
S-a căznit să făurească o putere...
care să nu poruncească trupului...
ci asupra trupului...
o putere a Lumii Nevăzute.
Pe mulți i-a chemat să-l urmeze departe la miazănoapte.
Însă, oricât s-ar fi străduit...
ceva lipsea.
O frântură de știință a întunericului,
care se ținea ascunsă, chiar și de el.
Oricât sânge ar fi vărsat pentru a-i da de urmă.
Eu unul...
Mi-am jertfit destul copiii pe altarul năzuințelor lui.
L-am spintecat.
L-am ucis pe Sauron.
Nu te cred.
Nu-ți vine să crezi că un Uruk a izbândit
unde întreaga ta oaste a dat greș.
Nu-mi vine a crede că ești singurul stăpân al acestei oștiri.
Copiii mei nu au stăpân.
Nu sunt copii, sunt robi.
Dar toți au un nume, o inimă.
- O inimă făurită de Morgoth. - Suntem făpturile Celui care este Singur,
Stăpânul Focului Tainic, la fel ca și voi.
Suntem la fel de vrednici de suflarea vieții,
precum și de tihna unui cămin.
În curând...
aceste pământuri vor fi ale noastre. Abia atunci vei înțelege.
Ba nu.
Soiul vostru a fost o greșeală.
Făurită în batjocură.
Chiar de va dura pân'la sfârșitul evului, jur să vă stârpesc până la unul.
Ție însă îți voi cruța viața,
ca, într-o zi,
înainte să-mi înfig pumnalul în inima-ți înveninată,
să-ți șoptesc în urechea-ți țuguiată
că toate odraslele tale au pierit,
iar nimicirea soiului tău se sfârșește cu tine.
Pare-se că nu sunt singurul elf în viață
pe care l-a preschimbat întunericul.
Poate că vânătoarea urmașului lui Morgoth
s-ar fi cuvenit să se încheie în oglinda ta.
Poate s-ar cuveni să încep prin a te ucide pe tine, orc îmbălat ce ești!
Galadriel!
Uruk...
Tu cine ești?
Mulțumesc...
că m-ai oprit.
Tu m-ai oprit prima.
Orice ți-a făcut...
și orice ai făcut tu...
rupe chingile și fii slobod!
Nu mi-am închipuit că aș putea fi...
până azi.
Cât am luptat alături de tine...
am simțit...
De aș putea păstra simțământul acesta,
de l-aș putea purta mereu în suflet,
de l-aș putea împleti cu ființa mea, aș...
Și au am cunoscut simțământul.
Senior Halbrand! Regina Regentă voiește să vă vadă.
Regină Regentă!
Recunoștință eternă! Oamenii mei sunt vii mulțumită ție!
Din câte am auzit, sunt vii mulțumită ție.
N-am vrut nicicând această povară.
Puțini cârmuitori de soi o râvnesc.
Însă, de vrei un umăr, să-ți ușureze povara,
aș putea să-ți fiu de ajutor.
M-ați chemat, Majestate?
Bronwyn...
El e seniorul Halbrand.
Bronwyn.
E-adevărat? Tu ești regele ce ne-a fost făgăduit?
Da.
Trăiască Regele!
Trăiască adevăratul Rege al Ținutului de la Miazăzi!
Oamenii de pe aceste meleaguri așteaptă de mult acest ceas.
Nu la fel de mult ca elfii.
Nu te mai chinui!
Mulți ar fi făcut la fel în locul tău.
Nu pricepi.
Nu mă încearcă doar simțământul de vină.
Mai curând, de a fi pierdut ceva.
Ce anume?
Când o aveam în mână...
mă simțeam...
puternic.
Atunci, scapă de ea.
O dată pentru totdeauna.
Cum?
Dă-o celor din Númenor!
Ca s-o arunce în mare, în drum spre casă.
Ușurel, Berek!
Nu-i decât o zgancă. N-ai nimic.
Berek!
Ai grijă!
Cum ai făcut asta?
Nu suferința lui îl răscolește...
ci a călărețului.
Nu mă doare nimic.
Când un cal din Apusime pleacă la luptă,
face un legământ trainic cu ostașul pe care-l poartă.
Cu timpul, devin o singură ființă.
Ba chiar își cunosc și cele mai ascunse simțăminte.
- Îi cunoști simțămintele? - Nu.
El le cunoaște pe ale tale.
De unde știi toate astea?
De la mama ta.
Ai putea să mă înveți și pe mine?
Udûn...
Adăpostiți-vă!
Regina!
Berek!
Valandil!
După zid!
Theo!
Subtitrarea: Cristian Brînză
Redactor Aura Marinescu Nour