Când frunzele de stejar încep a rugini, mergem în Crâng.
Necazul e că, de aici și până acolo, ne pasc sute de primejdii.
Sunt primejdie.
Încetează!
Lumina noastră se stinge.
Mithrilul ăsta... e singura noastră salvare?
Deci soarta întregii seminții elfești...
E în mâinile tale.
Nampat!
Sauron a fost cândva dușmanul semințiilor noastre.
Te chem să refaci înțelegerea dintre Númenor și elfi...
ca să-i salvăm pe oamenii de la Miazăzi.
Dă-mi-l!
E ascuns în podea.
Trăiască adevăratul Rege al Ținutului de la Miazăzi!
Trăiască Regele!
Adăpostiți-vă!
Regina!
Theo!
STĂPÂNUL INELELOR: INELELE PUTERII
Ajutor!
Halbrand!
Elendil!
Halbrand!
Mamă?
Mamă!
Aici!
Vino-ncoace!
- Ești teafăr? - Da.
Rămâi cu mine!
Hai!
Unde-i Ontamo? Era cu mine.
Târăște-te!
Nu te las aici.
Aici, ostaș!
Valandil.
E mort, ostaș!
E mort!
Pe aici!
- E mort... - Haideți!
Ajutați-ne, vă rugăm!
Ostași, acoperișul acela stă să se prăbușească!
Iute, faceți loc!
Aici! Pe aici!
Prinde-mă de mână! Ești bine.
Înainte! Rămâneți împreună!
Mai iute, Măria Ta!
Duceți-vă!
Duceți-vă spre pod!
Scoateți-i de aici!
Nu!
Isildur!
Moș Bolgerbuck s-a dus după melci
Într-o zi de toamnă frumoasă
A găsit vreo sută măricei
Ce i-aș mai lua acasă
Drept în față!
Crângul! Cred că am dat de el.
Ai zis asta și acu' trei zile.
Nu, are dreptate. Mi-aduc aminte locul.
Hai!
Simți mirosul? Fum de lemn! Ceilalți s-or fi apucat să coacă pâine.
Domnule Burrows?
Ce s-a-ntâmplat?
Străbunicul mi-a spus că sunt munți spre miazăzi care scuipă piatră de foc.
Mi-a zis că munții adorm...
preț de veacuri întregi uneori...
și se trezesc iar când un nou rău își ițește capul.
Brandyfoot!
Prietenul tău de colo! Uriașul!
- Crezi c-ar... - Ce?
Poate ar putea să-l oblojească.
- Haide, Nori! - Așa cum a alungat lupii.
- Ce mai aștepți? - Știu și eu...
A făcut destule pentru noi.
Ar fi urât din partea noastră să-i cerem mai mult.
Am priceput.
Stai că-l rog eu!
Sadoc!
La o parte, prichindeilor!
Reînvie...
Înzdrăvenește-te...
Înflorește...
- Înflorește... - Ce bălmăjește el acolo?
Vorbe mărunte, ca să priceapă copacul.
Sadoc, copacii nu grăiesc.
Ba da, unii.
Nu-l tulburați!
Înzdrăvenește-te!
Înflorește!
Fir-aș, țap bătrân! Dă roade...
Trăiește!
Îl oblojește.
Așa cum a zis Sadoc.
Dilly, înapoi!
- Nu! - Nori!
Fetele mele!
Nori! Dilly!
Dilly, Nori, sunteți tefere?
Hai, e bine!
Ai pățit ceva?
Sunt teafără.
Sunt...
Ceea ce-i cerem muntelui e sacru.
Așa că oferim ceva sacru drept răsplată.
În schimbul dezlegării de a săpa în minele voastre de mithril,
elfii sunt gata să dăruiască acestui oraș
vânat, grâne
și lemn din pădurile străvechi ale Eriadorului, timp de cinci veacuri.
Cinci veacuri?
Strașnică făgăduială! Numai de și-ar ține-o...
Mi-am ținut toate făgăduielile făcute.
Văd că ai învățat câteva vorbe în graiul pietrei.
Impresionant!
Dar ia zi-mi, de ce am avea încredere în vorbele unui elf?
Vă sfătuiesc să nu aveți.
Dar puteți avea încredere în mine.
Eu nu sunt elf de rând. Eu sunt Elrond Cel-pe-jumătate-elf.
Și cunosc firea elfilor așa cum nici chiar ei n-o cunosc.
Din această pricină mă și aflu înainte-ți, singur...
rugându-te stăruitor...
să-mi salvezi neamul.
Rogu-te, Mărite Rege, ajută-ne!
Doresc să vorbesc cu fiul meu.
Ce răspuns vei da, tată?
Se zice că, atunci când Aulë ne-a plăsmuit seminția,
ne-a plăsmuit din două stihii:
foc și piatră.
Piatra din noi e însetată de veșnicie
și nu cade în lațul timpului.
Însă focul îndrăgește adevărul.
Orice lucru sub soare va fi mistuit într-o bună zi
- ... și-n cenușă se va preschimba. - Tată...
Nu săpăm pământul ce nu ne-ngăduie.
Nu coborâm în adâncuri de dincolo de întuneric.
Nu ispitim umbrele, piatra și mina să ne îngroape pe toți în burta muntelui.
N-am de gând să risc viața gnomilor
ca să-i ajut pe elfi să păcălească moartea.
Să păcălească moartea?
Tată!
Prietenul meu se îneacă
și-mi întinde disperat mâna să-l scot la mal.
Iar tu vrei să-i dau peste mână
de frica unor blestemate căderi de pietre?
Soarta elfilor a fost hotărâtă cu multe evuri în urmă...
de minți mult mai luminate,
mult mai scrutătoare decât ale noastre.
De nu le dăm ascultare, întregul nostru regat s-ar putea prăbuși.
Poate chiar întregul Pământ de Mijloc.
Îmi pare rău, fiule...
dar le-a sunat ceasul.
Moșneag nebun, fără inimă și cu păduchi în barbă!
Și dacă are dreptate?
Nu-mi zice că ai să lași lucrurile așa!
Ce altceva putem face?
Ai zis că ceilalți seniori ai gnomilor s-au arătat deschiși la propunere.
Dacă redeschidem chiar noi mina
și le arătăm că putem săpa după mithril fără primejdii,
poate l-ar convinge să te asculte.
Poate îi forțăm mâna lui tătâne-tău!
Nu e doar părintele meu, Disa.
E regele nostru.
Ce tată aș fi
dacă mi-aș învăța copiii că porunca regelui
nu face nici cât zgura ce-o dăm la vărsătoare?
Prea bine.
Nu trebuia să zic că are păduchi în barbă.
- Sau să-l fac nebun. - Da.
Nu.
Nu, nu mi-e la îndemână când o faci albie de porci pe maică-mea.
Adevărul e că maică-ta are păduchi în...
Șuguiesc!
Te-aș putea oare îndupleca să rămâi la cină?
Gil-galad trebuie înștiințat.
În scurtă vreme nu va mai fi rege, căci nici Lindon nu va mai exista.
Prin urmare, ne luăm rămas-bun?
Noi nu grăim aceste vorbe.
- Noi zicem Namá... - Namárië.
Înseamnă mai mult decât „rămas-bun”.
Înseamnă... „Mergi spre bunătate.”
Elrond!
De ce ar face așa ceva?
Ca să-și așeze casa aici.
Tărâmul Umbrei.
Prin urmare, recucerim pământurile și îi alungăm.
N-avem nici poziție de luptă, nici oștiri destule.
Pământurile astea sunt moarte.
Să ne alăturăm celor vii!
Sau să le vârâm paloșul în inimă!
S-a terminat.
Nu și pentru mine. Nu îngădui așa ceva!
N-avem încotro!
Trebuie!
De ce-ți faci atâtea griji? Nu e vina ta.
Ba da.
Nu vă opriți! Așa!
Dați-le o mână de ajutor celor din spate!
Isildur?
- Regina! - E în viață!
- Măria Ta! - E aici.
- E teafără? - Credeam că s-a prăpădit.
Măria Ta!
Ia-mi calul!
Căpitane...
- Căpitane... - Unde e?
Unde mi-e fiul?
Au pierit, nu?
Arondir, tovarășii mei, ma...
mama, toți.
Ce nu putem cunoaște golește mintea. Să n-o umplem cu bănuieli.
Măcar știi încotro mergem?
Númenor și-a înălțat tabăra pe culmea aia,
dincolo de vârful din zare.
Într-acolo se îndreaptă cu toții, alături de supraviețuitori.
Printre ei, și maică-ta.
Fii cu ochii în patru! Orcii pot umbla pe lumină acum.
Să știi că am mai ucis orci.
Când eram de vârsta ta, nu auzisem de orci.
Iar acum? Câți ai ucis?
- Mulți. - Bun.
N-aș grăi așa.
De ce?
Să spui că-s bune faptele haine întunecă sufletul.
Răul își face culcuș mai abitir în inima noastră.
În orice război e un dușman afară și unul înlăuntru.
Fiece ostaș se cuvine să ia aminte la asta.
Chiar și eu. Chiar și tu.
Așadar, sunt și eu ostaș?
Pesemne vom reuși să plămădim unul din tine.
Cât mai avem până în tabără?
E dincolo de culmea asta.
Cât mai e până se ridică fumul ăsta?
Stați!
Cât a trecut de când s-a ridicat fumul?
Preț de vreun sfert de leghe.
E limpede ca lumina zilei.
Așa să fie?
Mai degrabă totu-i cenușiu.
Nu vă opriți!
Călăuziți-mi calul! Să nu bage de seamă nimeni!
Elendil?
Te rog, Elendil!
Nu te opri!
Îi zice Marea Pădure Verde.
Ferește-te de primejdii și fii cu ochii pe povârnișurile alea!
O să vezi așezările celor din Seminția Mare de partea cealaltă.
Cu puțintel noroc, cei de acolo te vor ajuta să-ți găsești stelele.
Atât știu a-ți zice:
cei din neamul Harfoot nu le-au mai văzut
de când strămoșii noștri au trăit pe meleaguri neștiute,
cu peste zece veacuri în urmă.
Iar asta-i mult de pribegit. Chiar și pentru unul cu picioare mari.
Mai bine nu mă abăteam de la cărare!
Trebuia să las în pace steaua care a căzut!
- Elanor... - Ai căutat să mă previi, mamă.
Însă abia acum pricep.
Nu-s decât o Harfoot.
Asta voi fi toată viața.
Hai la culcare, Nori!
Mai dereticăm și mâine-dimineață.
Ai pierdut pe cineva drag?
De mâna lor?
Rubedenii.
Pe fratele meu, Finrod.
Și pe soțul meu.
Soț?
Celeborn îi spunea.
Ne-am cunoscut într-o poieniță cu flori.
Eu dansam, iar el m-a zărit.
Tu dansai?
Războiul părea atât de departe atunci.
Când s-a dus la război, l-am dojenit.
Armura îi era prea mare.
L-am poreclit „scoica de argint”.
Apoi nu l-am mai văzut.
Doamna mea!
Vorbele-ți de adineaori...
Te înșeli.
Nu e vina ta.
E a mea.
N-ai pus la cale cele întâmplate.
I-am dat putere dușmanului. Răspunderea e, prin urmare, a mea.
Unii zic că ăsta e cursul firesc al lucrurilor.
Eu însă socotesc că înțelepții cântăresc și ce e în inimile noastre.
Războiul n-a fost în inima ta.
Nu cocoța povara ăstei zile pe umerii tăi, Theo.
Să nu-ți fie anevoios s-o zvârli din cârcă.
Și cum să scap de ea?
Sunt și alte puteri pe lume, pe lângă cele ale întunericului.
Pasămite, în zile ca aceasta,
n-avem încotro decât să ne lăsăm în voia vrerii lor...
și s-o lepădăm pe a noastră.
Casa mi s-a risipit.
Ce planuri se ascund aici?
Încă nu mă dumiresc.
Stăpâne...
Gura!
Ce e? A ce-ți miroase?
A cenușă.
Cenușă cât cuprinde!
Haide! Pierdem vremea!
Odihnește-te cât mai e timp!
Plecăm în zori!
Zori? Și cine-i vede?
Încă o zguduitură!
Se cuvine să-i dăm pietrei răgaz să se așeze.
Trupul trebuie să-ți dea ascultare, jupâne elf!
Și asta-ți va aduce izbânda?
În întrecerea noastră, mi-a adus.
Așa să fie?
Nu.
Ai pierdut dinadins?
Țelul meu n-a fost să te înving,
ci să te fac să-ți pleci urechea mai multă vreme.
Scorneli elfești!
Îmi cam pierise...
vlaga.
Ei, blestemăție!
Mereu mi-am zis că ești cam scundac pentru un elf.
Iar tu ești un gnom cam elfesc, Durin.
Fiu al lui Durin.
- Nepot al lui... - N-ai decât să râzi!
Nu-i cinste mai mare pentru un gnom decât să fie vrednic de numele lui tătâne-său!
Avem și nume tainice,
ce le folosim doar între noi.
Le facem cunoscute doar rubedeniilor...
soațelor, părinților, surorilor, fraților...
- Elrond... - Nu acum!
Îmi zici după ce răzbim.
Am priceput.
Durin...
Tată...
E mai mult decât ne-am închipuit vreodată.
- Rege Durin, am... - Ajunge!
Aruncă o privire, tată!
Puneți mâna pe elf!
Când maică-ta te-a adus pe lume,
erai deja cu beteșug.
Aveai suflarea dezlânată și uscată.
Un murmur pricăjit, jalnic, ca un scârțâit de cretă.
Lumea zicea că n-ai să apuci prima ninsoare.
Iar noapte de noapte,
după ce ochii plânși ai maică-tii își găseau adăpost în somn,
te țineam în lumina focului
și căutam să te înveselesc până la zi.
Povara părea să se mai ușureze oarecum.
Într-o noapte,
m-am uitat la fețișoara ta spână
și am văzut pe ea
barba mare și sură a unui rege gnom din vechime.
Măreață și cutremurătoare ca o oștire sub flamuri.
Când s-a trezit maică-ta, i-am zis
că nu mai are pricină să plângă.
Fiul nostru va trăi și va muta munții!
Și cum te aștepți să mut munții, tată,
dacă îți sare țandăra și când sap o groapă?
Îmi zici că mi-e hărăzită măreția,
dar îmi înăbuși orice ambiție,
orice dorință
și orice gând ce nu purcede de la tine.
Fierul care trebuie să îndure povara cea mai grea
e musai să fie călit cel mai strașnic!
Să-ți osândești aliații la moarte nu înseamnă a-i căli!
Elrond mi-e tot atâta frate
ca și unul făurit în pântecele mumei mele.
Cum îndrăznești?
Cum îndrăznești?!
Să te folosești de amintirea maică-tii
ca să-ți aperi hotărârea de a-ți trăda seminția?
Nu! Tu ne-ai trădat seminția!
Mai curând ne-ai arunca viitorul pe foc decât să te desprinzi de trecut!
Faci de rușine coroana-ți de pe creștet!
Ia mâna!
Nu mai e al tău.
Iar el melci cum culegea Toamna, târziu
Pruncuța tare mai bocea Și a căzut în râu
Poppy? Ce faci?
Mă duc după apă, nu-i limpede?
Nu, merindele! Nu le mai mânca! Trebuie să le păstrăm.
Ia aruncă tu o privire afară și apoi mai grăim!
Ce...
- Măi să fie! - Avem și să vindem la târg...
Poftim!
Nu pricep. Cum?
Tu cum crezi?
El l-a oblojit.
Îți vine să crezi, Nori?
Avem destule poame să ne-nfruptăm diseară
și să ne mai rămână până ajungem la Peștele-n-gheață Prins.
Malva a zis că face ceva de-i zice „salam de mere”.
- Sos de mere. - Asta am zis.
Tată!
Mulțumesc, Malva. Unde s-a dus soră-ta?
Gata! Mai e loc? Am terminat.
... pe apă cobora Atât de tare ea bocea
Regele peștilor broscoi
În melc o preschimba
Moș Bolgerbuck a prins-o Așa dulce și zemoasă
Pe fiică-sa umblă vorba Că ar fi hăpăit-o la...
Stați!
Ați luat-o pe un drum greșit!
S-a dus într-acolo!
Hai, plecați!
Nori!
- Dați-i pace! - Ați auzit-o!
- Luați-vă tălpășița! - Plecați!
De-i clintiți vreun fir de păr de pe picioare, vă crăp țeasta!
Mai iute! Mâinile la vedere!
Laolaltă!
Lasă-l pe mâna mea!
Nu!
Mergi acasă, pricepi?
Mergi cu noi.
Te rog! Berek!
- Rogu-te! - Nu te ascultă.
Nu ne ascultă pe niciunul.
Mai bine nu scoteam elfa din apă.
Mai bine o lăsam în mare, unde am găsit-o.
Theo?
Regina Regentă? E aici?
Aproape am încheiat pregătirile.
Putem pleca într-un ceas.
Iar cei din Ținutul de la Miazăzi?
Vom lăsa o garnizoană, să-i însoțească până la o așezare neprimejdioasă.
Și să-i caute pe cei dispăruți.
Galadriel.
Nimeni nu îngenunchează în Númenor.
Nu ești în Númenor.
Niciunul dintre voi nu e.
Iar pentru asta, eu port toată vina.
Corăbiile ne așteaptă, Măria Ta.
Meleagurile astea din umbra pânzelor să le vedem!
Nu-ți irosi mila pe mine, elfo!
Păstreaz-o pentru dușmanii noștri!
Căci habar nu au ce au pornit.
Eu, Míriel,
fiica lui Ar-Inziladûn, fac acest jurământ:
Númenor se va întoarce!
Iar elfii vor fi pregătiți.
Căpitane, ridicăm ancora când se umflă marea!
Căpitane?
Hopa sus, fetițo! În picioare! Ajută-mă să mai strângem ce se poate.
Acum, Nori!
N-are rost să te scârbești! O să fie bine.
N-o minți, Largo! Nu mai e copilă.
N-am mințit-o! O să fie bine.
Fie-ți milă, Brandyfoot!
Lasă-ne puțintel, să jelim!
Să jeliți?
Doar de atâta ne mai crezi în stare?
Suntem din neamul Harfoot!
E drept, nu ucidem dragoni.
Nici la pescuit nestemate nu ne pricepem.
Însă la un lucru ne pricepem, mă pun chezaș,
mai bine decât orice făptură din Pământul de Mijloc.
Suntem credincioși unii altora.
Indiferent câte coturi face cărarea, ori cât de abruptă e,
o urmăm,
cu inima și mai mare decât labele.
Și nu ne oprim.
Încotro, Nori?
Să-mi ajut prietenul.
Să-i spun ce-l așteaptă. Merită măcar atât.
Te abați de la cărare? Acum? Singură?
N-o să fie singură.
Am lăsat destui de-ai noștri în urmă. Nu-l lăsăm și pe el.
Nu vă duceți nicăieri.
Nu fără mine.
Ești sigură, Goldie?
De intrați în codrul ăla, s-ar putea să nu mai ieșiți vii.
De vor fi însoțite de o călăuză, s-ar putea să se întoarcă.
Fata lui Brandyfoot a făcut bine că l-a ajutat. A făcut bine de la început.
Iar Malvei Meadowgrass nu-i e rușine să recunoască.
Ce rost are să mai trăim, Sadoc, de nu ducem o viață cumsecade?
Vezi tu, Malva, o dată...
măcar o dată m-aș bucura să n-ai mereu dreptate.
Mă duc să pun merinde și să-mi iau toiagul!
Vin cu voi.
Oricum, n-are nicio însemnătate. Vom pieri cu toții.
Haideți, că ne-apucă noaptea!
Crezi c-o să-i putem da de urmă?
E cogeamite omul! O să-l vedem de la o poștă.
Crezi că-și va ține făgăduiala?
Nu.
Sunt sigură.
I-am oblojit pe suferinzi. Putem pleca.
Încotro?
E o veche așezare númenoreeană la vărsarea Anduinului.
Îi zice Pelargir. Cu pământuri și apă din belșug.
Un nou început.
Iar eu mă voi înfățișa Marelui Rege.
Să-mi primesc pedeapsa cuvenită.
Și regele nostru?
Al vostru?
Nu te-a înștiințat nimeni?
Privitor la ce?
Halbrand.
Credeam că ai pierit.
Mai degrabă aș fi pierit!
Cei din Ținutul de la Miazăzi l-au găsit în starea asta, ieri, pe drum.
Rana s-a copt peste noapte.
Am căutat să-l oblojesc pe drum, dar...
La rana asta trebuie leacuri elfești.
Poate merge călare?
Vracii or să adune o brumă de provizii.
Prietene...
s-ar zice că soarta ne mai trimite o plută.
Nu s-a terminat.
Nu voi lăsa de izbeliște aceste meleaguri și nu le voi osândi să ardă.
Și nici tu.
Putere regelui!
Păstreaz-o... ostașule!
Comandante!
Putere Ținutului de la Miazăzi!
L-am dezamăgit.
E numai vina mea.
Nu.
Nu e.
Atunci, a cui e?
A lui tătâne-tău.
E prea bătrân și bănuitor.
Mintea-i e prea firavă.
Ochii nu-i sunt în stare să vadă
că, oricâte blazoane ar zvârli pe podea,
regatul ăsta va fi al tău într-o bună zi.
Durin al IV-lea!
Nu al frățâne-tău.
Nu al altor seniori ai gnomilor. Al tău.
Și al meu.
Împreună, vom cârmui peste muntele ăsta și toți ceilalți cât vom avea suflare.
Vâna aia de mithril e a noastră.
A ta și a mea.
Împreună, într-o zi,
o s-o săpăm.
Pecetluiește-o!
Copiii mei!
Lepădați-vă pelerinele de soare și coifurile!
Lumina soarelui nu vă mai e povară!
E pământul nostru.
E casa noastră.
Trăiască Adar, stăpânul Ținuturilor de la Miazăzi!
Trăiască Adar, stăpânul Ținutului de la Miazăzi!
Nu...
Ăsta e numele unui loc ce nu mai există!
Și cum să-i zicem, atunci, Tată-stăpân?
Adar!
ȚINUTUL DE LA MIAZĂZI
Subtitrarea: Cristian Brînză
Redactor Aura Marinescu Nour