Al cui era pumnalul, Galadriel?
Al fratelui meu. A fost ucis de slujitorii lui Sauron.
După ce Morgoth a fost înfrânt, cel pe care tu-l numești Sauron
s-a căznit să facă o putere care să nu poruncească trupului, ci asupra trupului.
L-am ucis pe Sauron.
Nu te cred.
Trăiește!
Dilly, înapoi!
Însă, deși ne-am dat toată silința, decăderea noastră și-a iuțit pasul.
Mithrilul ăsta... e singura noastră salvare.
Nimic nu-i împuținează lumina.
- Rege Durin... - Ajunge!
N-am de gând să risc viața gnomilor, să-i ajut pe elfi să păcălească moartea.
Mă duc în Pământul de Mijloc.
Acolo nu te-așteaptă decât întunericul.
Adăpostiți-vă!
Nu!
Unde mi-e fiul?
Adar!
Ăste meleaguri din umbra pânzelor să le vedem!
- Cât am luptat cu tine, am simțit... - Și au am cunoscut simțământul.
La rana asta trebuie leacuri elfești.
Putere regelui!
Încotro?
- Să-i spun ce-l așteaptă. - Singură?
N-o să fie singură.
ERYN GALEN PĂDUREA VERDE
Nu ești o primejdie.
Ești bun.
Nori?
Venim să te slujim... Senior Sauron.
STĂPÂNUL INELELOR: INELELE PUTERII
Gil-galad sosește mâine
și se așteaptă la o unealtă cu care să salveze întreg neamul elfesc.
Iar noi nu avem niciuna.
De-ar fi o cale...
să facem mai mult cu mai puțin.
Însuși Soarele a luat ființă din ceva cât palma mea.
Și cum ne-am putea noi măsura cu puterile care au zămislit Soarele?
Timpul s-a scurs, Celebrimbor.
Să-l înștiințăm pe Marele Rege de nereușita noastră.
Iar elfii trebuie să se pregătească să părăsească aceste țărmuri. Pe vecie!
Galadriel?
Elrond.
Ce s-a întâmplat?
Rană de lance a vrăjmașului. Acum șase zile.
Am călărit fără zăbavă.
Îi poți obloji rana?
Revino-ți în simțiri...
Regele Ținutului de la Miazăzi? Cum de vi s-au întretăiat drumurile?
Cum de ești aici?
Dar tu?
Hai, avem multe de grăit.
Nu trebuia să te urc pe corabia aia.
S-ar fi cuvenit să am încredere în tine. Nu voi mai face nicicând greșeala asta.
Am sărit de pe corabie...
pentru că, în sufletul meu, nu mă credeam vrednică să fac călătoria.
Nu știu cum, dar simțeam că misiunea mea aici nu se încheiase.
Iar când am ieșit la suprafață, am înotat
și m-am rugat întruna că am ales înțelept.
N-am traversat marea aia năprasnică...
ca să mă înec acum.
Și nici pe tine nu te las să te îneci.
Mi-a fost dor de tine.
Ce ar trebui să facem?
Doar ce putem face.
Să înotăm!
Cine-i acolo?
Cine-i acolo? Arată-te!
Galadriel e-aici?
Nu.
N-ar trebui să te odihnești?
Unde mă aflu?
În fostul atelier al lui Celebrimbor.
Vestitul Celebrimbor?
Nu cumva-i aici, nu?
La drept vorbind, este.
Celebrimbor...
Meșterul la care am fost calfă
pomenea despre minunățiile ieșite din mâinile tale.
N-am visat vreodată că voi apuca să le văd cu ochii mei.
Ești fierar?
Nu mă ridic la nivelul măiestriei tale.
N-am mai văzut asemenea nestemate.
La ce plănuiești să le folosești?
Nestematele făurite de Fëanor au reușit să ferece în ele miezul Valinorului.
Visam să fac la fel pentru Pământul de Mijloc.
Ăsta e un minereu aparte. Ce e?
Nu-i destul.
Destul pentru ce?
Fii bun!
Ai căutat să-l combini cu alte minereuri? Să-l înmulțești mai bine?
N-ar fi prielnic pentru acest minereu.
- De ce? - La cât de mult ne-ar trebui,
i-ar subția prea mult însușirile fără de egal.
Să-mi fie iertate vorbele neghioabe,
dar un aliaj potrivit n-ar reuși să-i sporească însușirile?
Să le sporească?
Metalele prețioase sunt rare ca iarba de leac unde mi-am făcut ucenicia.
Ca să le strunim puterea și să le ascundem metehnele, am învățat să le îmbinăm.
Paloșul devine mai ușor și mai tare cu un strop de nichel peste fier.
Oare n-o fi vreun aliaj care să sporească însușirile minereului tău?
Iată o întrebare care te pune pe gânduri!
Consider-o... un dar.
În scurtă vreme, va porni pe drumul ce aduce sfârșitul celor ce pășesc pe el.
Flamurile negre vor împânzi portul nostru.
Vom avea datoria să-i făurim un mormânt
care să-i dăruiască, săpată în piatră, nemurirea pe care niciun om,
nici măcar un rege, n-o poate atinge în viață.
Desenatori din toate colțurile Númenorului au fost chemați să-i surprindă chipul
și să propună planuri.
Dintre toți ucenicii,
voi ați fost aleși ca să vă prezentați planurile.
În zilele ce vor urma,
fiecăruia i se va îngădui să stea o oră cu regele.
Folosiți-o cu mare grijă!
Știu ce ai făcut la adăpostul nopții,
- ... când credeai că toți dorm. - Iertare!
Slujnica se va întoarce într-o clipă, Măria Ta!
Încă mai e vreme.
Pentru ce?
Să te previn, tânără Míriel!
- Vă înșelați. Nu sunt... - Regină? Încă nu.
Dar vei fi, așa că ascultă-mă:
dacă nu ne întoarcem curând la legile vechi ale neamului nostru,
insula noastră va cădea.
Ajutor!
Regele are nevoie de ajutor!
Hai, trebuie să urci!
Dar să nu faci ca mine. Am privit prea mult,
iar acum nu mai pot despărți clipa de față de cea scursă
și clipa scursă de cea care va veni.
Un obiect, pentru întreg Pământul de Mijloc?
Știu că sună anapoda, Mare Rege,
dar se cuvine să cercetăm toate soluțiile.
Și la ce fel de obiect te-ai gândit?
Unul ceva mai mic decât mi-am închipuit.
Ceva ce ar putea fi purtat...
- Un sceptru. - O sabie?
Sau, de ce nu... o coroană.
De ce coroană?
Ar fi de dorit o formă circulară.
Astfel, lumina s-ar reflecta asupră-se, într-un cerc neîntrerupt,
și ar da naștere unei puteri nețărmurite.
Și toată puterea asta ai da-o pe fruntea unei singure ființe?
Nu pe mâna oricui, Mare Rege, a ta!
Șușotelile acestea sunt primejdioase...
Uneori, poteca primejdioasă e singura cale.
Altfel, n-aș avea ce căuta aici.
Tu oricum n-ai ce căuta aici.
Mare Rege, îți cerem doar să ne acorzi timpul
să-i chemăm pe fierarii elfi, să încerce ideea lui Celebrimbor...
Vremea noastră se scurge.
- De aia... - Mai repede decât ați crede.
De când muntele de foc a erupt, frunzele Copacului cel Mare cad năvală .
În scurtă vreme, vor cădea și ultimele.
Iar de nu vom părăsi aceste meleaguri, neamul nostru va apune și el.
Niciun alt elf din Pământul de Mijloc nu și-a dorit mai mult ca mine o soluție.
Dar dacă aceasta e să ne aducă izbăvirea, mă tem că ne trebuia mai devreme.
Era cât pe ce să o făuresc mai devreme.
De-abia după ce am grăit cu cel de la Miazăzi...
Amărâtul? A lui a fost ideea?
Sugestiile lui au fost doar cheia care au deschis stăvilarele.
Suntem pe punctul de a făuri o nouă putere,
nu una a forței, ci a spiritului,
care să nu poruncească trupului, ci asupra trupului.
E o...
E o putere a Lumii Nevăzute.
Îmi pare rău, Senior Celebrimbor.
Îți poruncesc să părăsești orașul
și să te întorci în Lindon de îndată.
Toți trei!
Vorbele „o putere asupra trupului”.
Unde le-ai auzit?
Discutam cu fierarii mei. Cred...
- Cred că sunt vorbele mele. - Era și Halbrand cu tine?
Mai contează? S-a isprăvit!
Mare Rege, așteaptă!
- Îmi pare rău... - Acordă-mi trei luni.
Îmi datorezi măcar atât.
Nu-ți datorez nimic.
Atunci n-o face drept răsplată.
Ci pentru că te-am rugat.
E nădejdea nebunului, Elrond.
Doar atât. Nimic mai mult.
„Nădejdea nu-i niciodată slabă. Nici atunci când abia mai pâlpâie.”
Sau ți-ai uitat propria povață?
Mă interesează coborâtorii din os domnesc, orice ai despre Ținutul de la Miazăzi.
N-avem multe mărturii despre regatele muritorilor.
Va trebui să scotocesc prin catacombe.
- Vino! - Trei săptămâni...
Trei săptămâni pentru o muncă ce ar putea dura trei secole.
Constrângerile sunt adesea mama născocirilor.
Du-te! Să nu sufli o vorbă nimănui!
Nu-ți fie frică!
Celebrimbor va găsi o soluție. Sunt sigur.
Dintr-odată, voi doi păreți foarte apropiați.
Ajut și eu cum și cu cât pot.
Sincer vorbind, nici acum nu-mi vine să cred.
Unul ca mine, aici,
să ajung să lucrez cu fierarii-elfi din Eregion.
Îți mulțumesc, Galadriel.
Că te-am adus aici?
Că mi-ai salvat viața.
Și tu mi-ai salvat-o pe a mea. Nu ne mai datorăm nimic.
Ba nu.
Tu ai făcut mult mai mult pentru mine.
Eu mai că-mi pierdusem nădejdea.
Tu însă ai crezut în mine.
Ai văzut tăria din mine.
M-ai făcut să mă avânt spre piscurile cele mai înalte.
Nu voi uita nicicând asta.
Și o să am grijă să nu uite nici alții.
Nu-ți fie frică, stăpâne!
Cu cât puterile ți se trezesc, cu atât mai mult se va subția vălul.
Vălul?
Cel pe care ți l-au tras peste ochii minții cei care te-au izgonit.
Însă noi am venit să te întâmpinăm.
Să te ducem pe meleagurile noastre.
Meleagurile voastre?
Le cunoști deja.
Stelele.
Se numește Pălăria Sihastrului.
Un mănunchi de stele ce se vede doar dintr-un singur loc.
Departe, spre răsărit, unde stelele-s ciudate.
Ținuturile din Rhûn.
- Rhûn... - Da.
Unde vei dezvălui, în sfârșit, cine ești cu adevărat.
Ai căzut dintre stele, dar ești mai măreț decât ei.
Focul îți ascultă vrerea.
Ai căzut sub țărână, însă țărâna îți știe de frică.
Tremură când ești mânios.
Vântul și apele, arșița și frigul.
În Rhûn, vei învăța să le poruncești.
Iar fiece făptură ce umblă ori se târăște pe pământ îți va sluji ție.
- Căci tu ești Senior Sauron! - Căci tu ești Senior Sauron!
Ajunge!
Cu timpul va învăța să-și țină în frâu puterile.
Deocamdată însă, leagă-l!
Ce e?
Am auzit multe idei proaste la viața mea, dar asta s-ar putea să le întreacă.
Ai cumva tu o idee mai bună?
A treia s-a făcut nevăzută.
Unde s-a dus a treia?
Mai bine două decât trei. Asta e șansa noastră.
Fugi, Brandyfoot!
Sadoc!
Potolește-te, stăpâne!
Să mergem, Nori!
Hai!
Fă-l să vadă!
Ia-l!
Avem nevoie de tine. Ia-l, rogu-te!
Pleacă de lângă mine, altfel îți...
îți voi face rău. Din nou.
Ce ți-au făcut?
Mi-au arătat cine sunt.
Doar tu poți să arăți cine ești.
Prin faptele tale.
Menirea ta e să ajuți.
Știu.
Închideti ochii. N-o să doară decât o clipă.
Nu!
Din umbră ați venit.
Pe tărâmul umbrelor să vă întoarceți!
- Nu e Sauron. - E celălalt. E istarul. E...
Sunt bun.
Nori!
Sadoc?
Stai potolit! Găsim noi o cale să te cărăm înapoi.
Iertare, drăguță doamnă.
Mă tem că am să mă abat nițel de la cărare.
Dle Burrows...
Nu plânge, Proudfellow.
Mă așteaptă soțioara.
Acum, de n-o fi cu supărare, aș vrea să șed puțintel,
să văd cum răsare soarele.
Unu, doi, trei,
patru, cinci, șase,
șapte, opt...
Sunt nouă...
trepte până la camera mare.
Te descurci de minune.
De-mi mai vorbești de sus o dată, rămâi fără corabie!
Să mergem!
Îți voi fi reazem.
Dar ție cine-ți este?
După pierderea suferită,
voi înțelege de vei voi să renunți la misie când ne întoarcem.
M-ai întrebat cândva de ce am scos-o pe Galadriel din mare.
Ți-am spus că n-am avut încotro.
Adevărul e însă că aș fi putut s-o las în apă.
Aș fi putut să refuz s-o urmez în Pământul de Mijloc.
Sau să-mi opresc feciorul s-o urmeze.
Cu toate astea, am făcut alegerile pe care le-am făcut pentru că...
De ce, Elendil?
Pentru că Elendil nu înseamnă doar „iubitor al stelelor”.
Însă nu m-am gândit niciodată că se va ajunge aici.
Tata mi-a spus cândva că legea Credincioșilor
zice să fii gata să plătești prețul cerut...
chiar dacă nu știi care e acela.
Și să ai credința că, la sfârșit, va fi meritat.
Uneori, prețul e prea mare.
Așa e.
N-avem încotro decât să ne facem datoria.
Iar eu mă leg prin jurământ ca prețul plătit să fi meritat.
Orice s-ar întâmpla?
Orice s-ar întâmpla!
Căpitane, Númenor e la orizont.
Măria Ta!
Ce e, Elendil? Ce s-a întâmplat?
Ce e?
Ce vezi?
Ce s-a întâmplat?
Mithrilul e încăpățânat.
Refuză orice strădanie de a-l îngemăna cu minereuri mai mărunte.
Părea că forțele Lumii Văzute și ale celei Nevăzute
au reușit să șteargă hotarele dintre ele.
Nu are nicio noimă.
Am folosit atâta forță, că mai să lege cerul de pământ.
- Ar fi trebuit să țină de data asta! - Răbdare! Drumul e lung.
Nu toți pașii sunt înainte. Ar putea dura ceva timp.
- Timp? N-avem așa ceva. - Timp...
Poate că ajunge pentru azi.
Poate că ne-am forțat prea tare.
„Ne-am forțat prea tare.”
Oare nu aici o fi buba?
Oare n-am folosit prea multă forță?
Ce vrei să spui?
Că metalele n-ar trebui forțate să se contopească...
ci mai curând ademenite sau îmbiate.
Dacă așa stă treaba, am făcut lucrurile tocmai pe dos.
Iute, desfă tiparul! O luăm de la capăt!
Doamna mea!
Galadriel!
L-am găsit.
Nu pricep cum de ne-a scăpat până acum.
E mult prea multă putere pentru un obiect.
Ne trebuie două.
Vom turna două.
- Două coroane? - Nu tocmai.
Va trebui să fie ceva...
mai mic.
Hai să vezi cu ochii tăi!
Nu până nu-mi zici cine ești cu adevărat.
Știi cine sunt.
Cine ești cu adevărat.
Galadriel, mă tem că nu...
Ținutul de la Miazăzi nu are rege.
Stirpea regească s-a stins.
Ultimul om care ți-a purtat blazonul a murit acum mai bine de o mie de ani.
N-a avut urmași.
Ți-am zis că l-am găsit la un mort.
Nu.
Nu, pe plută, m-ai salvat...
Tu m-ai salvat pe plută.
Ai convins-o pe Míriel să salveze Pământul de Mijloc.
Tu ai convins-o. Eu voiam să rămân în Númenor.
Ai luptat alături de mine.
Împotriva dușmanului tău. Și al meu.
Spune-mi cum te cheamă.
Sunt treaz de dinainte să se spargă liniștea dintâi.
De atunci... am avut multe nume.
Iar ai călcat strâmb, surioară?
N-a fost decât o căzătură.
Hai, hopa sus!
Ieși din mintea mea!
Se poate, surioară?
Uită-te la mine!
Galadriel!
Vechiul meu pumnal.
L-ai păstrat în siguranță tot timpul ăsta.
Ai fost foarte curajoasă.
Ai luptat din greu, atâția ani.
Ca să împlinești misia ce mie mi-a scăpat.
Misia ta era să-l vânezi pe Sauron.
Misia mea era să aduc pacea.
Dar am aflat că asta era și misia lui Sauron.
Ba nu.
Ba nu, ai murit.
Alături de nenumărați alții, din cauza lui.
Ba nu, Galadriel.
El nu căuta o putere să distrugă Pământul de Mijloc,
ci să-l oblojească.
La fel cum semenii tăi elfi caută să facă acum.
Nu se cade să-i minți.
Trebuie doar să lași munca să continue.
Mai ții minte ce ți-am șoptit chiar sub copacul ăsta?
Atinge întunericul încă o dată!
Fratele meu e mort. Din cauza ta.
Galadriel! Cum poți să spui asta?
Cum poți să spui așa ceva?
Galadriel.
Galadriel! Întoarce-te la mine!
Galadriel! Uită-te la mine!
Știi cine sunt.
Sunt prietenul tău.
Ești prietenul lui Morgoth.
Când Morgoth a fost învins,
a fost ca și când un pumn uriaș, încleștat,
și-a desfăcut prinsoarea din jurul grumazului meu.
Iar în liniștea acelui dintâi răsărit,
am simțit, în sfârșit, lumina lui Eru.
Și am știut că, de voiam să fiu vreodată iertat...
trebuia să tămăduiesc tot ce am stricat cu fapta.
Oricât te-ai pocăi, nu poți șterge răul făcut.
- Nu asta crezi. - Nu-mi spune tu ce cred eu.
Nu. Tu mi-ai spus.
După biruința noastră, ai zis că primesc dezlegare pentru faptele mele trecute.
- M-ai amăgit. - Ți-am spus adevărul.
Ți-am zis că am făcut rău și nu ți-a păsat.
Pentru că ai știut că trecutul nostru nu cântărește nimic,
pus în balanță cu viitorul.
Viitorul e doar o scorneală.
Oare?
Toți ceilalți se uită la tine bănuitori.
Doar eu îți văd măreția.
Doar eu îți văd lumina.
Ai face un tiran din mine!
Te-aș face regină!
Frumoasă ca marea și ca soarele.
Mai puternică decât temeliile Pământului.
Iar tu, regele meu.
Seniorul Întunecat.
Nu, nu întunecat.
Nu alături de tine.
Mi-ai zis cândva că întâlnirea noastră are un tâlc.
Acum l-am aflat.
Tu mă scufunzi în lumină, eu te îmbrac în putere.
Împreună putem salva Pământul de Mijloc.
Să-l salvăm?
Sau să-l stăpânim?
Și e vreo diferență?
Acum pricepi de ce... nu-ți voi sta nicicând alături.
N-ai încotro.
Fără mine, seminția ta se va sfârși.
Iar umbrele se vor înmulți și vor acoperi toată lumea.
- Ai nevoie de mine. - Trebuia să te las pe mare.
Mare pe care te aflai pentru că elfii te izgoniseră.
Te-au izgonit pentru că ai catadicsit să le ceri câțiva oșteni prăpădiți.
Ce-or să facă de le vei spune că ai fost aliatul meu?
Le vei spune că Sauron trăiește din cauza ta?
Și tot mulțumită mie vei muri!
Galadriel!
Amăgitorule!
Oprește-te, Galadriel! Eu sunt, Elrond.
Dovedește-o!
Unde ne-am întâlnit întâia dată?
Pe malul mării. Când am rămas orfan.
Eram singur. Un băietan pe jumătate elf, fără prieteni sau rubedenii.
Mi-ai dat apă.
Elrond.
Unde e Celebrimbor?
În atelier. Trebuie să fi terminat deja.
Nu!
Galadriel! Ce s-a întâmplat?
Galadriel!
Ai terminat?
Galadriel! Ești udă leoarcă.
De ce?
Pentru că am scos-o din apele Glanduinului.
Din Glanduin? Ce s-a întâmplat?
Galadriel!
Unde-i Halbrand?
A plecat. Și mă îndoiesc că se va-ntoarce.
Iar de se va întoarce, drumurile noastre să nu se mai întretaie.
Ce s-a întâmplat pe malul râului?
Mi-ai vorbit cândva despre o greșeală.
O greșeală pe care ai jurat să n-o mai faci.
Îmi vine tare greu să-mi țin făgăduiala.
De-ar fi ușor, n-ar cere încredere.
Ce facem? Continuăm?
Nu.
Trebuie să facem trei.
Trei? De ce?
Unu va căuta mereu să smintească. Două vor semăna zâzanie.
Însă, cu trei, există statornicie.
Puterile pe care le făurim azi li se cuvin doar elfilor.
Nicio mână străină nu le va atinge.
Galadriel, am aflat că puritatea
minereurilor inferioare din aliaj este esențială.
Îmi trebuie aur și argint de cea mai mare puritate.
Îmi trebuie aur și argint din Valinor.
Adevărata creație cere... sacrificii.
Îți mai aduci aminte și altceva?
Frânturi, bănuieli.
Mi s-au arătat multe, dar ca să aflu restul, trebuie să ajung în Rhûn.
S-au înșelat în privința numelui tău.
Dacă s-au înșelat și în privința asta? Sau te mint?
Știu că vorbele lor sunt adevărate, dar n-aș ști să-ți spun de ce.
Ți-au...
Ți-au mai zis și altfel. „Istarul.”
Asta e seminția ta?
„Istar”?
În graiul tău, înseamnă „înțelept”.
Sau...
„vrăjitor”.
Nu vii cu noi, nu?
Uneori, cărarea pe care apucăm e croită de forțe mai mari ca ale noastre.
În acele clipe, e datoria noastră să le poruncim picioarelor
să ne ducă acolo unde inimile nu doresc să calce.
Indiferent de primejdiile ce ne-așteaptă pe drum.
Mie-mi pare ca o aventură.
De unul singur, e doar un drum.
Aventurile, pe de altă parte, merită împărtășite.
Cred c-am avut parte de mai multe aventuri decât întreg neamul Harfoot.
Zice aici că, dacă o apucăm spre miazănoapte,
n-o să întâmpinăm piedici timp de treizeci de zile.
Iarbă verde berechet și nici urmă de troli!
- Iar drumul e întruna la vale... - O ții cu fundul în sus.
Îmi pare rău, Malva. Ne așteaptă săptămâni întregi de urcușuri și scaieți.
Dacă ești așa de înțeleaptă, de ce nu ne călăuzești tu?
Fiți cu băgare de seamă la prichindei și rătăciți!
Nimeni nu se abate de la cărare!
Nimeni calea singur n-o bate!
Suna mai bine când o spunea Sadoc.
Cât mi-aș dori ca țapul ăla bătrân să mai fie cu noi!
Să știi că este!
Hai, du-te!
Faci parte dintr-un plan mai măreț acum.
Are nevoie de tine.
Iar locul tău nu-i aici.
Cu bine, Nori!
- Cu bine... - Să ai grijă!
Să fii sănătoasă!
- Ți-ai pus felinarul? - De bună seamă!
Bun.
Atunci... la bună vedere!
Nori...
Bun! Uite melci pentru uriaș.
Doar știi ce poftă are!
Și o pătură în plus, dacă ți se face frig. Bun.
Să te vedem!
Halal tată!
Pleci în lumea mare, iar eu nu te-am învățat nimic.
Ba m-ai învățat.
Să stingi întotdeauna focul cu apă și țărână.
Să nu-ți faci nevoile pe malul râului. Poate ți se face sete mai la vale.
Iar un Harfoot necioplit o să ajungă departe în viață ca o roată pătrată.
Roată pătrată...
Am băgat mereu de seamă la vorbele tale, tată.
Află unde se avântă pârâul, de unde își învață vrăbiile cântecele.
Promit, mamă.
Și o să fiu atentă.
Ba nu.
O să fii îndrăzneață.
Hai, du-te...
până nu-ți piere curajul.
Sau ne piere nouă.
Stai! Nori!
Poppy!
De ce toți cei care-mi sunt dragi trebuie să plece?
Pentru că n-am învăța nimic nou dacă n-am pleca.
O să te întorci? Îmi făgăduiești?
- Îmi făgăduiești să ai grijă de toți? - Ba bine că nu, cap în colțuri!
Ești prietena mea cea mai bună din toată această lume mare și sălbatică.
Aș face orice pentru tine.
Lumea nu-i așa mare, Poppy. Noi suntem ai naibii de mititei!
Să stai aproape de uriaș!
E un prieten de nădejde la nevoie.
Nu la fel de nădejde ca tine.
- Ești sigură? - Mai mult ca niciodată.
Îți fac toți cu mâna.
Dacă mă întorc, n-o să mai am în veci puterea să plec.
Atunci, poate n-ar fi rău să-mi arăți tu calea.
Acum, că trebuie s-o luăm din loc, simt cum mi se scurge plumb în picioare.
Ca să nu mai zic că n-am habar încotro s-o apucăm.
Într-acolo!
Ești sigur?
Nu pe deplin.
Vântul aduce o mireasmă dulce dintr-acolo.
Când te cuprinde îndoiala, Elanor Brandyfoot...
întotdeauna ia-te după miros!
Trei inele pentru Regii Elfilor
Cei de sub soare
Șapte pentru ei, stăpânii gnomilor
Din săli de stâncă
Nouă, Oamenilor care știu
Că-n lumea lor se moare
Unul pentru Senioru-Ntunecimii
Făurit în vatră
Unde-s Umbrele-n Ținutul Mordor
Ca să le găsească
Și pe toate să le-adune un inel
Să le găsească
Să le ferece pe toate
Astfel să le stăpânească
Unde-s Umbrele-n Ținutul Mordor
Unde domnesc umbrele
Subtitrarea: Cristian Brînză
Redactor Aura Marinescu Nour