ANTERIORMENT
Una muntanya és com una persona.
Si cantes com cal, et tornarà reflectida la cançó…
T'explicarà on perforar, on fer un túnel…
i on cal deixar la muntanya intacta.
Pare…
És més del que ens havíem imaginat.
-Rei Durin, hi ha una… -Prou!
Deteniu l'elf.
L'Élrond és tan germà meu
com si s'hagués format al ventre de la meva pròpia mare.
Com t'atreveixes
a invocar el record de ta mare
per defensar la teva decisió de trair la teva raça?
Ets tu qui ens traeix!
Profanes la corona que portes!
Deixa-ho.
Ja no et pertany.
De les ombres heu vingut.
A l'ombra us faig tornar!
Has tornat a somiar allò, oi?
Al somni, hi ha una mena de… branca.
Sota els estels.
Sembla que ens segueixen.
Vaig fullejar el llibre vell d'en Sadoc.
Crec que dona indicacions.
Benvinguts a les terres de Rhûn.
Per què t'ho mires així?
Com si ja hi haguessis estat.
Només als somnis.
Digues-me el teu nom.
He tingut molts noms.
On és, en Halbrand?
Se n'ha anat. I dubto que torni.
I si ho fes, cap de nosaltres no hauria de tenir-hi tractes.
L'Élrond m'acaba d'informar que el teu acompanyant no és qui deia ser.
No és qui em pensava.
És en Sàuron.
Vull que la lliuris al senyor Celebrímbor en persona.
Ha de ser informat que en Halbrand és en Sàuron.
Disculpeu-me, missenyor, però acaba d'arribar un missatger.
Li permetem d'entrar?
Estofat de cua de talp. Estofat de cua de talp.
Espera.
-Massa car. -Què?
No som pas pobres.
Vas ser tu, qui va dir que ens havíem d'estrènyer la bossa.
O només pensaves en els altres, quan ho deies?
Et vas casar amb un príncep,
però ara estàs lligada a un pària.
Estic lligada al nan que estimo.
I el seu cor, no el canviaria ni per una mina d'òpals de foc.
Ens anirien bé els òpals, però.
Sí, això sí.
Has provat de parlar amb el teu pare?
Disa, saps que no accedirà mai a rebre'm.
No t'he preguntat això!
Per què he de ser jo, qui li demani audiència?
És ell qui m'ha repudiat!
És tossut com una cama de pedra.
Tindràs més sort si proves de doblegar un maó.
O hauries de…
Disa?
Agafa't fort.
Que tothom s'agafi fort!
Disa!
Durin.
No.
No, no, no, no.
EL SENYOR DELS ANELLS: ELS ANELLS DE PODER
Aquestes terres
tornaran a gestar flors boniques.
Germà estimat.
Senyor Celebrímbor.
No m'han avisat que havíeu arribat.
Hi ha noves?
He tingut una visita inesperada.
Ja ha tornat?
Galàdriel?
No són les llavors que plantares?
Tres anells per als reis elfs dessota el cel.
Set per als senyors dels nans en llurs cavernes.
Nou per als homes mortals, que periran.
Hauríem d'atacar Mórdor des del nord.
Penetrarem per aquí, entre Èred Líthui i Éphel Arnen.
Fora més assenyat atacar l'Adar per l'est.
Es coneix, el parador d'en Sàuron?
Els espies indiquen que en Sàuron fou vist entrant a Mórdor.
Pensem que pretén suplantar l'Adar i reclamar els seus exèrcits.
Si reaccionem amb prestesa,
podríem esclafar dues aranyes d'una trepitjada.
Què en diu, la comandant dels exèrcits septentrionals?
Galàdriel?
Caldria enviar naus per l'Ànduin,
envair Mórdor des de l'oest.
Assumiu els preparatius.
No cal tenir ulls d'àliga
per veure que els pensaments et volen lluny enllà.
Què te'ls contorba?
En Sàuron pot haver entrat a Mórdor,
però no sabem del cert si encara hi roman.
Què t'ho fa dir, això?
En Sàuron…
no es contempla com a senyor d'un mer ermàs,
sinó de tota la Terra Mitjana.
Pretén manar-la no només per conquesta,
sinó sotmetent les ments i voluntats dels pobles al seu albir.
I per això no ha de menester exèrcits,
sinó anells.
I no els pot forjar sense en Celebrímbor.
En Sàuron està sol, sense exèrcits ni aliats.
Erégion queda protegida per dos rius,
amb murs de deu peus de grossària de roca treballada per nans.
Pots estar segura que en Celebrímbor i els secrets de la seva forja
estan salvs.
Creieu-me: un mal ocult sotja en Celebrímbor.
El pla d'en Sàuron avança, fins i tot ara.
Ho sé.
Com?
Des que em vàreig posar l'anell, he sentit…
he percebut…
llambrejos del món ocult,
com somnis no volguts que s'infiltren dins una ment desvetllada.
Els anells han despertat la teva capacitat
de veure allò que encara no s'ha esdevingut?
Han despertat la vostra?
He vist muntanyes esmicolar-se,
aigües eixugar-se i núvols negres aplegar-se sobre torres blanques.
-Doncs envieu-me a Erégion. -Galàdriel…
-Si en Sàuron hi és, us faré saber… -No t'hi pots tornar a enfrontar.
Diuen que, un cop l'Impostor es guanya la confiança d'algú,
ateny l'habilitat d'esculpir-ne els pensaments,
d'encegar-ne no només ànima i ment, sinó també ulls i orelles,
d'alterar la seva realitat mateixa.
A tu ja t'ha afectat una vegada.
Sí.
Coneix la meva ment.
I jo, la seva.
Per això m'hi he d'enfrontar.
Soc jo només qui pot donar-li mort.
Un dia el considerares un amic.
-En Halbrand no era… -En Sàuron.
No t'hi pots enfrontar sola.
I si no estigués sola?
ERÉGION Reialme dels elfs ferrers
El senyor Celebrímbor lamenta informar-vos que no us pot autoritzar l'entrada.
No podria parlar directament amb ell?
El senyor està ocupat,
però us desitja fortuna en el vostre viatge.
Em demanes que me'n vagi?
Us ho demana el senyor d'Erégion.
Crec que m'esperaré aquí.
Per si canvia d'opinió.
Se n'ha anat?
No. Refusa anar-se'n, missenyor.
Que refusi el que li plagui.
Vaig prometre a la senyora Galàdriel que no hi tindria més tractes.
Hi ha res més?
Em penso que està ferit, missenyor.
Deixa'l estar.
Aviat partirà.
Els missatgers de Lindon portaran noves en qualsevol moment.
CARAS GAER Rhûn occidental
Quines noves hi ha de les ales blanques?
L'ombra d'en Sàuron s'enfosqueix.
Diuen que ha pres una forma nova per enganyar els seus enemics.
I l'istar?
Arriben veus de recol·lectors de sal i lladres de mûmakil.
Parlen d'un vell amb parracs que va cap a l'est amb dues mitgeroles.
Està perdut. És vulnerable.
No per gaire temps.
L'hem de trobar abans no aprengui a treure profit dels seus poders.
Potser la sang que he malgastat per invocar-te
l'hauria d'haver esmerçat en servents més útils.
Senyor.
Un dels rastrejadors que hi vau enviar ha tornat.
L'has trobat?
No només l'he trobat. Sé com capturar-lo.
Guareix la maledicció de la nostra carn i et portaré l'istar encadenat.
Què et fa pensar que un simple mortal com tu
pot derrotar un istar,
quan ni els meus acòlits més poderosos n'han estat capaços?
L'istar es rendirà davant meu, perquè, si no ho fa,
mataré les mitgeroles que anomena amigues.
Què et sembla Doderick?
Doderick?
D'acord, d'acord. Andwise?
És un bon nom. Tanmateix, no serà el meu.
Ja ho tinc.
Fredagard.
Que no ho veus?
El nom no te'l dona ningú.
El nom ja el tens.
És el que ets.
I quan te'l sents dir, se t'il·lumina el cor.
Algun dia el sentiràs.
N'estic segura.
Descobrirem qui ets.
Ho sabia!
Aquí diu que anant cap al nord-est
farem drecera i caminarem la meitat.
Cap allà. Som-hi!
Preferiria evitar un camí
on ens quedem sense aigua el primer dia
i morim de calor el segon.
Però potser és cosa meva.
Què et sembla Doderick?
Doderick ja l'has dit.
No és veritat.
-Sí que l'has dit. -Sí que l'has dit.
Com ha anat la cerca de menjar?
Només he trobat un escorpí i una pila de cactus.
L'escorpí m'ha picat, he caigut i…
-Així he trobat els cactus. -Així has trobat els cactus.
Que no podries, no ho sé, fer que aparegués aigua per art de màgia?
Li fa por tornar a perdre el control sense una vara.
Busquem-li una. Per aquí hi ha un munt de bastons.
Crec que no funciona així.
Silenci.
Què passa?
Al vent. Que ho sentiu?
-Sona com… -Peülles.
No són gaire lluny. Munteu!
Qui eren?
No ho sé.
Vigilen el camí que fem.
Seria bo trobar-ne un altre.
Ja l'hem trobat.
Ningú surt del camí.
-I ningú camina sol. -Ningú camina sol.
Tots els jardins s'han marcit des del terratrèmol.
I no només els jardins.
Circulen rumors de mals averanys a tots els reialmes nans.
Diuen que la muntanya va quedar maleïda quan el príncep va deixar entrar l'elf.
No deveu estar traficant enraonies, oi?
-No. -Ni pensar-hi.
Bé. Perquè un rumor és com un ocell cantaire:
de lluny sembla que t'hagi d'atipar, però de prop és un plat escarransit.
No és cert, doncs?
Que passa alguna cosa espantosa.
Aviat demostrarem que no.
-Rei Durin. -Rei Durin.
Disa.
Narvi, l'informe?
Senyor.
No fa pas massa, una muntanya de foc es va despertar.
I, tot i que es troba molt lluny, cap al sud,
la seva tremolor
es va estendre fins aquí pels ossos de la terra
i va esfondrar les boques de llum.
I amb elles, la possibilitat de conrear.
Dit això, el remei evident
és muntar equips d'excavació per refer les boques
i obrir-ne de noves. Però…
Cap de les cantapedres que heu portat ha identificat punts segurs per excavar.
Em sap greu dir que és cert.
Amb el vostre vistiplau, senyor, trobarem la llum.
Endavant.
Durant nou segles,
les cantapedres han alimentat el nostre vincle sagrat amb aquesta roca.
I, en tots aquests anys, ni un cop,
ni un de sol, han deixat de proveir-nos.
Però ara, pel motiu que sigui,
el vincle s'ha trencat.
La mà de la foscor s'ha tancat sobre Khazad-dûm.
Excava amb compte, mestre minador.
Disa.
Tens un moment?
De debò faràs que t'ho demani?
Us referiu als vostres nets? Estan bé.
Troben a faltar la vostra barba, però…
No cal que ho facis més difícil del que ja és.
Té gràcia. És el mateix que li dic jo a ell.
Segur que en Durin sap que em va fer parlar la ràbia.
Si això és una disculpa, majestat, adreceu-la al meu marit.
Per què he de ser jo qui es disculpi?
Va ser ell, qui em va ofendre!
T'ho asseguro, és…
Més tossut que una xirivia que no es deixa arrencar?
Una altra qualitat que teniu en comú.
Del que per tu és tossuderia,
alguns nans en diuen força.
M'imagino que deu caldre força per carregar un rancor tan feixuc.
Per embenar el vostre cor ferit amb tal fermesa que tot just pot bategar.
Doncs sí.
Sí que cal.
No m'estranya que no sentim la muntanya.
El seu rei és sord a la pena del seu propi fill.
Abaixa la destral, Disa!
Voleu demostrar força de veritat?
Convoqueu el vostre fill.
Ell respondrà.
Però si ho deixeu en les seves mans, els cims de Zirak-zigil es desglaçaran
abans que la vostra hostilitat.
Ni un raig de sol.
Tampoc té sortida.
Haurem de treballar tota la nit. Ja comencem.
Et surten butllofes. No et faci vergonya. A mi també me'n van sortir.
-Ah, sí? -Sí. Quan tenia cinc anys.
Sí, mans de palau.
Tota la vida polint joies.
No us hi amoïneu, príncep, només ens queden 13 hores.
Exacte. És culpa seva que estiguem en aquest embolic.
I del seu pare.
Torna'm a posar un dit a sobre i el perds d'una queixalada.
Com ha anat, a la mina?
Com sempre.
On són els petits?
Han dit que no tenien gana. Un altre cop.
I no m'estranya.
Aquest pa de sègol sembla de l'any passat.
És pa de l'any passat.
Per què no el canviem per gra nou de la superfície?
Una idea magnífica!
Però a qui del Fondal del Torrent Bagueny trobarem per convèncer el teu pare?
-No comencis. -Deixa'm pensar…
Et dic que no.
Baixa del teu pedestal i disculpa't!
-Faràs que m'indigesti. -Millor! Escolta els teus budells!
Ja ho faig!
I encara em diuen que jo tenia raó.
Si ell no hagués engegat l'Élrond a mal viatge,
tindríem prou menjar per 500 anys!
Et penses que això és pel menjar?
Ja no podem sentir les muntanyes.
Tinc por, Durin.
Tinc por.
Disa… Vine aquí.
Som nans.
Trobarem la solució.
Sempre ho hem fet.
Com?
Cap carta a en Celebrímbor no ha obtingut resposta.
Temo que en Sàuron pugui ser a Erégion.
El Rei Suprem ha accedit a enviar-m'hi amb un destacament,
per encertir-nos que ell i la ciutat estan bé.
Et demano que ens acompanyis.
Com tant t'agrada recordar-me, Galàdriel,
no soc més que un polític.
Un polític en qui confia el Rei Suprem.
Creu en la teva tenacitat.
Un gos és tenaç. I fa més cas si va amb corretja.
Es nega a enviar-m'hi sense tu.
Per què deu ser?
-En saps el motiu. -Et pregunto si tu el saps.
El Rei Suprem creu que, si m'enfrontés jo sola a l'enemic,
seria vulnerable al seu engany.
I com és, que ho creu?
Prou, Élrond.
Ja desobeïres les seves ordres un cop.
Per què ara no?
Perquè té raó.
En Sàuron m'utilitzà.
I, com d'una arpa, la seva mà m'arrencà una melodia no desitjada.
Fou una elecció del tot teva.
En Sàuron mirà al teu interior
i tocà la cançó de la teva ànima nota per nota.
Fent-se passar pel que necessitaves:
el rei perdut que et podia dur a la victòria.
Li donares tot el que volia, a més de les gràcies.
I ara li ha fet el mateix a en Guil-Galad.
I a tots els elfs de Lindon.
I per això et necessitem. Ajuda'ns a orientar-nos al laberint.
No hi ha orientació possible.
El laberint és seu.
Mentre no en sortiu, ja heu perdut.
-Potser ell t'hi vol, a Erégion. -T'ho prego, Élrond.
No el puc tornar a deixar entrar.
No puc.
No n'ha sortit mai, Galàdriel.
Quan decidíreu posar-vos els anells,
decidíreu convertir-vos en col·laboradors seus.
Jo no en seré partícip.
Una vegada em vas prometre
que "només que un vague mormol" del que temia fos cert,
no defalliries ﬁns a posar-hi fi.
Si la nostra amistat té cap valor per tu,
ves-te'n, si us plau.
No vols viure amb la bellesa?
Mestre Círdan, no puc confiar en els anells.
Què és la bellesa, si neix, en part, del mal?
Continua sent bella.
Per mi, no.
Llençaries els versos de Rúmil al foc
perquè el poeta era un embriac?
Rúmil era un embriac?
I Daeron, no ho vulguis saber.
Insuportable.
Però quina veu,
una veu que podria fer que el sol mateix plorés llàgrimes de foc.
Jutja l'obra
i deixa tot judici sobre el seu creador
al jutge que veu totes les coses.
No em sembla possible.
Se'n diu humilitat.
I a la majoria li costa.
Però és la forma més pura de visió.
Tant de bo pogués conèixer la vostra pau.
I pots.
Ens manca acabar de comprendre els anells,
però contempla el poder que exerceixen sobre tota forma de vida.
A mans d'en Sàuron, podrien obrar un mal incommensurable,
que dominaria les ments i les voluntats de tothom.
Per això han de romandre a mans dels elfs.
Ets prou assenyat per témer el seu poder, Élrond.
Però que el temor no t'impedeixi de veure com es poden usar per fer el bé.
Car no és l'enemic qui porta els anells…
sinó els teus amics més lleials.
Si creus que s'han esgarriat, no els abandonis,
ans al contrari, obre bé els ulls i guia'ls…
abans que la foscor s'estengui per la Terra Mitjana
i ens encegui a tots.
Has de reposar.
De cap manera, no…
Amunt!
Què fas? Torna aquí!
N'he vist, sé que n'he vist. Va!
Rosella, que no respira!
Allà! Sí! Nori, en veig!
Què veus?
Aigua.
Com pot ser que algú que fa tant que no menja
pesi tant?
Afanya't!
Si us plau, si us plau…
De pressa, Rosella!
Vinga!
Ja està.
Vinga.
Et refaràs.
Vatua la cabra, ets viu.
Per un moment, m'he pensat que… que t'havíem perdut.
Aquí ningú perdrà a ningú.
Ploraria si no tingués els ulls tan secs.
Què és això?
No em diguis que…?
S'assembla a la vara que vaig veure en somnis.
Nori…
Només preníem un glopet d'aigua.
Què fas?
Nori, acota't!
Para! Fes que pari!
Per què no ho atura?
No en sap!
Ajuda'ns!
Nori!
Ja vinc!
Aguanta! Aguanta!
Nori!
Ha desaparegut.
Segur?
N'he dit ithildin.
Fet de les últimes miques de mithril.
Sense la llum de la lluna, és gairebé invisible.
Ho és.
Pràcticament.
El nostre visitant, encara és…?
La nit és freda, missenyor.
Voleu que li porti un xal?
Sigui quina sigui la raó de la teva presència aquí,
si no te'n vas voluntàriament, se t'expulsarà a la força.
Ja no puc tenir tractes amb tu.
Ella ja em va dir que ho diríeu.
La Galàdriel? Hi has parlat?
Vós no?
No.
No, des que partí cap a Lindon.
No en sabeu res, del que ha passat?
Res dels anells?
Què, dels anells?
Han funcionat?
L'hi hauríeu de preguntar a ella.
Ella no és aquí.
Tu sí.
Però, i el Rei Suprem?
Segur que ell no es descuidaria d'informar-vos de…
És clar.
És la història de sempre, oi que sí?
Els autèntics creadors s'esforcen fins que els sagnen els dits,
i arriben ells, agafen el que els pot fer servei
i s'obliden de nosaltres.
Admiro la vostra paciència.
On vas?
No tinc motius per quedar-me on no em volen.
Espera.
Halbrand, si us plau, digues-m'ho.
Els anells. Funcionaren?
Van fer meravelles.
Aleshores, els elfs…
Sí.
I Lindon?
Sí.
-Que ploreu? -No.
M'hi delecto.
No et fas una idea, per vaga que sigui,
de què se sent.
Després de tant de temps, de tants de segles,
crear per fi quelcom!
Obriré una ampolla de la Primera Edat.
L'he estat guardant.
Celebrímbor…
Sou amic meu?
Sí, és clar.
Per què?
Perquè no hi caben mitges veritats,
entre els que hem treballat braç a braç, com vós i jo.
I, malgrat tot, hi ha moltes coses que no sabeu,
que us vull explicar.
Però…
No goses.
Ho veieu? No us he pogut amagar mai res, a vós.
Bé…
No passis ànsia.
El que sigui que em vols fer saber, ho rebré de bon grat.
No he vingut a brindar pels anells dels elfs.
Sinó a suplicar-vos que també en forgeu pels homes.
Anells pels homes?
Heu salvat els elfs.
Els elfs no són homes.
L'home és cobdiciós.
Els riscos de corrupció s'acreixen.
Encara que volgués forjar més anells,
els nans no em proveirien el mithril.
Els nans ja s'enfronten al seu propi dilema.
Quin dilema? De què parles, Halbrand?
No em dic Halbrand.
Què?
Quan la Galàdriel descobrí la veritat, em desterrà.
No em vull arriscar que em passi amb vós.
Aleshores dedueixo que no ets un rei.
No. No soc un rei.
Ni tampoc soc de les Terres del Sud.
Ni tan sols soc… mortal.
Què ets?
Hi ha forces en aquest món més enllà del mal, Celebrímbor.
I, de vegades, envien ajuda
encarnada en un enviat.
Un missatger, enviat per oferir guiatge a les orelles dels savis.
Quina mena de guiatge?
L'ascens de Mórdor només ha estat el principi.
En aquest moment, tota la Terra Mitjana es troba al caire de l'abisme.
Aviat, tots els reialmes cauran.
No només els elfs, també els nans. I els homes.
La foscor és cada cop més forta.
I els Anells de Poder són l'última esperança per restaurar la llum.
Vós i jo tenim feina a fer.
No deus esperar que em cregui
que ets un missatger dels Vàlar enviat per…?
Halbrand?
Halbrand!
He caminat per la pols i els deserts de contrades llunyanes…
buscant un artista prou destre per salvar tota la Terra Mitjana.
S'acosta una tempesta, Celebrímbor.
Jo t'ofereixo el coneixement que no posseeix ningú més.
Puc fer aflorar els teus millors talents.
I, quan hàgim completat la nostra obra,
el món sencer ja no et veurà com un simple descendent de Fëanor,
sinó que per sempre més et venerarà…
com el Senyor dels Anells.
No t'has d'inclinar davant meu.
Però he esguardat la teva forma natural.
Alça't.
La nostra tasca comença ara.
Com t'he d'anomenar?
Soc el teu company.
Ni més ni menys.
El que comparteix dons.
Annatar.
El Senyor dels Dons.
M'heu convocat.
Tens noves ordres, comandant.
A l'alba, partiràs cap a Erégion amb cinc dels nostres elfs més valerosos.
Us…
Gràcies per reconsiderar-ho.
No és a mi, a qui ho has d'agrair.
Élrond.
T'agraeixo que hagis decidit unir-te a la meva companyia.
No ho has entès bé, Galàdriel.
La tasca de l'Élrond no és unir-se a la companyia,
sinó manar-la.
Què és? És de l'Élrond?
És una mena d'invitació…
del senyor Celebrímbor.
Vol que els nans anem a Erégion.
Subtítols: Guillermo Parra
Supervisor creatiu Roger Peña