TIDLIGERE
Et bjerg er ligesom en person.
Synger man for det, vil det reflektere din sang,
vise dig, hvor man skal grave, lave tunneler og...
Og hvor man skal lade bjerget være.
Far...
Det er mere, end vi forestillede os.
-Kong Durin, der er en... -Det er nok!
Pågrib elveren.
Elrond er lige så meget en bror,
som var han blevet smedet i min egen mors mave.
Hvor vover du!
At påkalde din mors minde
for at forsvare din beslutning om at forråde dit eget folk?
Det er dig, der har forrådt vores folk!
Du vanærer kronen på dit hoved.
Læg det.
Det er ikke dit længere.
Fra skyggen kom du.
Til skyggen skal du vende tilbage!
Du havde den drøm igen i nat, ikke sandt?
I drømmen er der en slags... gren.
Under stjernerne.
Vi bliver vist forfulgt.
Jeg læste i Sadocs gamle bog.
Jeg tror, den viser vej.
Velkommen til Rhûn.
Hvorfor ser du sådan på det?
Som om du har været her før.
Kun i mine drømme.
Fortæl mig dit navn.
Jeg har haft mange navne.
Hvor er Halbrand?
Han er væk. Og jeg tvivler på, han vender tilbage.
Og gør han, skal ingen af os tale med ham igen.
Elrond har lige fortalt mig, at din ledsager ikke er den, han sagde.
Han er ikke den, jeg troede.
Han er Sauron.
Det skal gives direkte til fyrst Celebrimbor.
Han må have at vide, at Halbrand er Sauron.
Herre, en budbringer er lige ankommet.
Lukker vi ham ind?
Muldvarpehalestuvning, muldvarpehalestuvning...
Vent.
-For dyr. -Hvad?
Vi er ikke fattiglemmer.
Du sagde selv, vi bør holde igen med udgifterne.
Eller inkluderede du ikke dig selv, da du sagde det?
Du blev gift med en prins.
Nu er du bundet til en udstødt.
Jeg er bundet til dværgen, jeg elsker.
Jeg ville ikke bytte hans hjerte med en mine fuld af ildopaler.
Opalerne ville nu være fine.
Ja, det ville de.
Har du fået talt med din far...
Disa, du ved, han aldrig går med til at se mig.
Du svarede ikke.
Hvorfor skulle jeg anmode om at se ham?
Han slog hånden af mig!
Han er stædig som et stenben.
Han lader sig aldrig overtale.
Man kan ligeså godt...
Disa?
Hold godt fast.
Jeg sagde, hold godt fast!
Disa!
Durin.
Nej.
Nej, nej, nej.
RINGENES HERRE: MAGTRINGENE
Disse lande skal give jer
søde blomster igen.
Min kære bror.
Fyrst Celebrimbor.
De sagde ikke, du var ankommet.
Hvad nyt?
Jeg har haft en uventet gæst.
Er han allerede tilbage?
Galadriel?
Er det ikke de frø, du plantede?
Tre har elvernes konger under himlen blå.
Syv har dværgenes fyrster i sale af sten.
Ni har menneskene, dømt til døden at gå.
Vi bør angribe længere nordpå.
Vi går ind her, mellem Ered Lithui og Ephel Arnen.
Det ville være klogere at angribe Adar fra øst.
Ved vi, hvor Sauron holder til?
Vores spioner siger, at Sauron sidst blev set i Mordor.
Vi tror, han vil tage Adars plads og overtage hans hære.
Hvis vi er hurtige,
kan vi trampe to edderkopper ihjel med én støvle.
Hvad siger de nordlige hæres kommandant?
Galadriel?
Vi bør sejle op ad Anduinfloden
og invadere Mordor fra vest.
Gør klar til det.
Det kræver ikke ørneøjne at se,
at dine tanker er fløjet langt væk.
Hvad plager dem?
Selvom Sauron er rejst til Mordor,
ved vi ikke, om han bliver der.
Hvorfor siger du det?
Sauron...
...vil ikke herske over en gold ødemark,
men over hele Midgård.
Han vil ikke blot erobre landet,
han vil have kontrol over alle dets folks tanker og vilje.
Og det kræver ikke hære,
men ringe.
Som han ikke kan støbe uden Celebrimbor.
Sauron er alene, han har hverken hære eller allierede.
Eregion er beskyttet af to floder
og en kilometerlang gardinmur af tre meter brede dværgsten.
Bare rolig, Celebrimbor og hans håndværks hemmeligheder
er i sikkerhed.
Jeg siger dig, noget ondt sniger sig ind på Celebrimbor.
Saurons plan er i gang.
Jeg ved det.
Hvordan?
Siden jeg bærer denne ring, føler jeg...
...fornemmer jeg...
...glimt af den usete verden...
...som ubudne drømme, der trænger frem, når jeg er vågen.
Tror du, ringene har vakt din evne
til at se, hvad der endnu ikke er sket?
Har de vakt din?
Jeg har set bjerge smuldre.
Vandløb tørre ud. Og sorte skyer samle sig over hvide tårne.
-Så send mig til Eregion. -Galadriel...
-Er Sauron der, sender jeg... -Du må ikke møde Sauron igen.
Det siges, at når først Bedrageren har vundet et væsens tillid,
bevarer han evnen til at forme dets tanker.
Til at narre ikke kun dets hjerte og sind, men også dets øjne og ører.
Til at forandre hele dets virkelighed.
Du er allerede blevet påvirket én gang.
Ja.
Han kender mine tanker.
Og jeg kender hans.
Derfor må jeg konfrontere ham.
Kun jeg kan dræbe ham.
Du betragtede ham engang som en ven.
-Halbrand var ikke en... -Sauron.
Du kan ikke bekæmpe ham alene.
Hvad nu... hvis jeg ikke var alene?
EREGION ELVERSMEDENES RIGE
Fyrst Celebrimbor må desværre meddele, at han ikke kan give dig adgang.
Må jeg ikke tale direkte med ham?
Fyrsten er optaget.
Men han ønsker dig held på din rejse.
Beder du mig om at gå?
Eregions fyrste beder dig om at gå.
Måske venter jeg bare her.
Hvis nu han skifter mening.
Er han væk?
Nej, han nægter at gå, herre.
Det må han selv om.
Jeg lovede Galadriel aldrig at tale med ham igen.
Var der andet?
Jeg tror, han er såret, herre.
Lad ham være.
Han går snart.
Vi venter snart budbringere med nyt fra Lindon.
CARAS GAER VESTLIGE RHÛN
Hvad siger natsværmerne?
Saurons skygge bliver dybere.
Det siges, han har antaget en ny form for at bedrage sine fjender.
Og istaren?
Jeg hører hvisken fra saltplyndrere og mûmakil-tyve.
Hvisken om en gammel mand i lasede klæder, der rejser østpå med to halvlange.
Han er fortabt. Sårbar.
Men det vil han ikke være længe.
Vi må finde ham, før han lærer at styre sine kræfter.
Måske skulle blodet, jeg spildte på at bringe dig til mig,
have været brugt på nyttigere tjenere.
Herre.
Én af dine udsendte er vendt tilbage.
Har du fundet ham?
Jeg har ikke blot fundet ham. Jeg ved, hvordan vi kan fange ham.
Hæv forbandelsen, der er over os, og jeg bringer jer istaren i lænker.
Hvordan tror du, en dødelig som dig
kan besejre en istar,
når mine stærkeste følgere ikke kan?
Istaren overgiver sig til mig, for gør han ikke det,
slagter jeg de halvlange, han kalder sine venner.
Hvad med Doderik?
Doderik?
Okay, okay. Andvis?
Det er et fint navn. Ikke desto mindre bliver det ikke mit.
Jeg har det.
Fredagard.
Forstår du ikke?
Ingen kan give dig et navn.
Det er allerede dit.
Det er, hvem du er.
Og når du hører det, føler du dit hjerte stråle.
Du vil høre det en dag.
Jeg ved det.
Vi finder ud af, hvem du er.
Jeg vidste det!
Går vi mod nordøst,
kan vi halvere denne del af rejsen.
Derovre. Kom!
Jeg foretrækker at undgå vejen,
hvor vi løber tør for vand
og dør af varme på to dage.
Men måske er det bare mig?
Hvad med Doderik?
Du har sagt Doderik.
Nej, jeg har ej.
-Jo, du har. -Jo, du har.
Hvordan gik madsøgningen?
Jeg fandt kun en skorpion og en masse kaktus.
Skorpionen stak mig, jeg faldt, og...
-Sådan fandt jeg kaktussene. -Fandt kaktussene.
Kan du ikke bare, jeg ved ikke, trylle noget mere vand frem?
Han er bange for at miste kontrollen igen uden en stav.
Så vi finder en stav. Der er masser her.
Sådan virker det ikke, Pop.
Stille.
Hvad hører du?
I vinden. Kan I høre det?
-Det lyder næsten som... -Hove.
De er stadig tæt på. Op på hestene!
Hvem var de?
Det ved jeg ikke.
De overvåger vores rute.
Vi må hellere finde en anden.
Det har vi gjort.
Ingen forlader vejen.
-Ingen vandrer alene. -Ingen vandrer alene.
Alle haver er visnet siden jordskælvet.
Det er ikke kun haverne.
Der går rygter om mørke forvarsler i alle dværgenes riger.
Nogle siger, bjerget blev forbandet, da prinsen lukkede elveren ind.
I to skulle vel ikke have gang i gætterier?
-Nej. -Aldrig.
Godt, for et rygte er som en sangfugl.
Det lyder måske mættende, men i virkeligheden er der ingen kød på.
Er det da ikke sandt?
At der sker noget frygteligt?
Vi beviser snart, at der ikke gør det.
-Kong Durin. -Kong Durin.
Disa.
Narvi, din rapport?
Deres Majestæt.
For ikke længe siden vågnede et ildbjerg op.
Og selvom det er langt sydpå,
spredte jordrystelserne sig
gennem jordens knogler helt hertil
og ødelagde vores solskakter,
så vi ikke længere kan dyrke afgrøder.
Den indlysende løsning er
at sætte graveholdene til at reparere dem
og lave nogle nye. Men...
Ikke en eneste stensanger, du har skaffet, har kunnet finde en sikker vej at grave.
Det er desværre sandt.
Med din tilladelse finder vi lyset.
Den har I.
I ni århundreder
har stensangere plejet vores hellige forbindelse til dette bjerg.
Og aldrig i alle de år,
aldrig har de undladt at forsørge os.
Men nu, af en eller anden grund,
er båndet brudt.
Mørkets hånd har lukket sig om Khazad-dûm.
Hak forsigtigt, gravemester.
Disa.
Må jeg få et ord?
Skal jeg virkelig spørge?
Mener du dine børnebørn? De har det godt.
De savner at trække i dit skæg...
Du behøver ikke gøre det sværere, end det er.
Sjovt. Jeg siger det samme til ham.
Durin ved udmærket, jeg talte i vrede!
Hvis det er en undskyldning, så giv den til min mand.
Hvorfor skal jeg sige undskyld?
Han fornærmede mig!
Altså, han er...
Stædig som en pastinak med rod?
Endnu en kvalitet, I to har tilfælles.
Det, du kalder "stædighed, "
kalder nogle dværge "styrke. "
Ja, det må kræve en del styrke at bære så tungt et nag.
At snøre sit sårede hjerte så stramt til, at det knap nok kan slå.
Ja, det gør det.
Det gør det virkelig.
Ikke så sært, vi ikke kan høre bjerget.
Dets konge er døv for sin egen søns sorg.
Læg din økse, Disa!
Vil du vise ægte styrke?
Så send bud efter din søn.
Han skal nok komme.
Men venter du på ham, vil Zirakzigils toppe smelte,
før jeres fejde gør det.
Intet sollys endnu.
Endnu en blindgyde.
Vi må arbejde hele natten.
Du har vabler, ser jeg. Ingen skam i det, selv jeg har haft dem.
-Har du? -Ja. Da jeg var fem år!
Ja, paladshænder.
Han har poleret juveler hele livet.
Bare rolig, prins. Der er kun 13 timer til.
Ja. Det er hans skyld, vi er i knibe.
Og hans fars.
Rør mig igen med en finger, og jeg bider den af ved knoen.
Hvordan var minen?
Det samme.
Hvor er de små?
De sagde, de ikke var sultne. Igen.
Jeg forstår dem godt.
Rugen her smager som sidste års brød.
Det er sidste års brød.
Vi bør bytte med friskt korn fra overfladen.
Glimrende idé!
Men hvem i Skyggefuredalen kan mon overtale din far til det?
-Begynd nu ikke. -Lad mig tænke...
Lad være.
Kom ned fra din bjergtop, og sig undskyld!
-Jeg får mavepine. -Ja! Følg din mavefornemmelse!
Det gør jeg også!
Og den siger stadig, jeg havde ret.
Hvis ikke han havde smidt Elrond ud,
havde vi haft mad nok til 500 år!
Tror du, det handler om mad?
Vi kan ikke høre bjergene længere.
Jeg er bange, Durin.
Jeg er bange.
Disa... Kom her.
Vi er dværge.
Vi finder en vej.
Det har vi altid gjort.
Hvordan?
Vores breve til Celebrimbor har ikke fået svar.
Jeg frygter, Sauron er i Eregion.
Storkongen sender mig og få andre til Celebrimbor
for at se, om hans by er i sikkerhed.
Jeg beder dig tage med.
Som du ofte minder mig om, Galadriel,
er jeg kun politiker.
Og derfor har du storkongens tillid.
Du er standhaftig.
En hund er standhaftig. Og følger efter i sin snor.
Han sender mig ikke uden dig.
Hvorfor det?
-Det ved du godt. -Men gør du?
Storkongen mener, at hvis jeg skulle møde Fjenden alene,
ville han kunne bedrage mig.
Og hvorfor tror han det?
Stop det, Elrond.
Du har før trodset hans ordrer.
Hvorfor ikke gøre det nu?
Fordi han har ret.
Sauron brugte mig.
Han spillede på mig som en harpe til en melodi, jeg ikke selv valgte.
Du valgte den helt selv.
Sauron så ind i dig
og aflæste din sjæls sang, tone for tone.
Han gjorde sig til det, du ønskede.
"Den fortabte konge, " der lovede sejr.
Du gav ham det, han ønskede sig, og takkede ham.
Det samme skete med Gil-galad.
Og alle Lindons elvere.
Derfor behøver vi dig til at finde rundt i labyrinten.
Man kan ikke finde rundt.
Labyrinten er hans.
Bliver man i den, har man tabt på forhånd.
-Han vil have dig i Eregion... -Lad være, Elrond.
Jeg må ikke lukke ham ind igen.
Det må jeg ikke.
Han forsvandt ikke, Galadriel.
Ved at vælge at bære de ringe
er I alle blevet hans frivillige hjælpere.
Jeg vil ikke være med til det.
Du lovede mig engang,
at "hvis blot et rygte" om det, jeg frygtede, var sandt,
ville du ikke hvile, før det var ordnet.
Betyder vores venskab noget for dig,
så vær sød at gå.
Vil du ikke leve i skønhed?
Mester Círdan, jeg kan ikke stole på de ringe.
Hvad er skønhed, hvis det er født af ondskab?
Ikke mindre skønt.
Ikke for mig.
Ville du smide Rúmils vers i ilden,
fordi digteren var dranker?
Var Rúmil dranker?
Spørg ikke om Daeron.
Utålelig.
Men med en stemme...
En stemme, der kunne få solen til at græde tårer af ild.
Bedøm værket,
og overlad dommen over den, der skabte det,
til dommeren, der ser alt.
Det føles umuligt.
Det kaldes ydmyghed.
Og det er svært for de fleste.
Men det er den reneste form for syn.
Gid, jeg kunne have din fred.
Det kan du.
Vi forstår endnu ikke disse ringe til fulde.
Men se, hvilken magt de har over alle former for liv.
I Saurons hænder kunne de udrette uanede grusomheder
og styre alle folks tanker og vilje.
Derfor skal de forblive hos elverne.
Du gør klogt i at frygte denne magt, Elrond.
Men lad ikke frygten gøre dig blind for, at den kan bruges til at gøre godt.
Det er ikke fjenden, der har ringene...
Det er dine mest betroede venner.
Hvis du tror, de er kommet på vildspor, så lad dem ikke i stikken,
men åbn øjnene og led dem på rette vej...
Før mørket breder sig over Midgård
og gør os alle blinde.
Du skal hvile dig.
Bestemt ikke, jeg...
Vågn op!
Hvad laver du? Kom tilbage!
Jeg så det. Jeg ved det. Kom.
Han trækker ikke vejret!
Der! Ja! Nori, jeg kan se det!
Se hvad?
Vand.
Hvordan kan én, der ikke har spist så længe,
veje så meget?
Kom, hurtigt!
Jeg beder dig.
Skynd dig, Poppy!
Kom så!
Jeg har det.
Kom nu.
Kom så.
Du skal nok klare det.
Du store! Du er i live.
Jeg troede lige, vi havde... mistet dig.
Ingen af os mister hinanden.
Jeg vil græde, men har ingen tårer.
Hvad er det?
Du tror ikke...
Den er ikke så anderledes end staven, jeg så i min drøm.
Nori...
Vi drak bare lidt vand.
Hvad laver du?
Nori, ned!
Stop! Få den til at holde op!
Hvorfor stopper han den ikke?
Han kan ikke!
Hjælp os!
Nori!
Jeg kommer!
Hold fast!
Nori!
Den er væk.
Er den?
Jeg kalder den ithildin.
Lavet af vores sidste stykke mithril.
Ud af måneskin. Den er stort set usynlig.
Det er den.
Ganske usynlig.
Vores gæst, er han stadig...
Natten er kold, herre.
Skal jeg give ham et sjal?
Uanset årsagen til dit besøg,
hvis ikke du går frivilligt, bliver du fjernet med magt.
Jeg kan ikke tale med dig mere.
Det sagde hun, du ville sige.
Galadriel? Har du talt med hende?
Har du ikke?
Nej.
Ikke siden hun tog til Lindon.
Så du ved ikke, hvad der er sket?
Intet om ringene?
Hvad med ringene?
Har de virket?
Du bør spørge hende.
Hun er her ikke.
Det er du.
Hvad med storkongen?
Han ville vel ikke undlade at sende bud om...
Jaså.
Det er den ældste historie i verden, ikke?
De sande skabere knokler, til deres hænder bløder,
og så kommer de, tager, hvad der passer dem,
og glemmer alt om os.
Jeg beundrer din tålmodighed.
Hvor skal du hen?
Jeg er ikke ønsket her.
Vent.
Halbrand, fortæl mig.
Ringene, virkede de?
De gjorde mirakler.
Og elverne...
Ja.
Og Lindon?
Ja.
-Græder du? -Nej.
Jeg fryder mig.
Har du nogen anelse om...
...hvordan det føles?
Efter al den tid, alle de århundreder,
endelig at skabe noget.
Jeg åbner en flaske fra Den første Alder.
Jeg har gået og gemt på den.
Celebrimbor...
Er du min ven?
Ja, selvfølgelig.
Hvorfor?
Halve sandheder hører ikke til
mellem to, der har arbejdet så tæt som os.
Og der er stadig meget, du ikke ved.
Meget at fortælle.
Men...
Du er bange.
Jeg har aldrig kunnet skjule noget for dig.
Nå...
Bare rolig.
Hvad end du vil sige, vil jeg lytte med et åbent hjerte.
Jeg kom ikke for at skåle på elvernes ringe.
Men for at bede dig lave ringe til menneskene.
Ringe til menneskene?
Du reddede elverne.
Elvere er ikke mennesker.
Mennesker er grådige.
Risikoen er langt større.
Og selvom jeg sagde ja,
ville dværgene ikke give os mithril.
Dværgene står selv over for et dilemma.
Hvilket dilemma, Halbrand?
Mit navn er ikke Halbrand.
Hvad?
Galadriel opdagede sandheden og smed mig ud.
Jeg vil ikke risikere det med dig.
Så... går jeg ud fra, at du ikke er konge.
Nej. Jeg er ikke konge.
Og ikke sønderlænding.
Endda ikke... dødelig.
Hvad er du?
Der findes kræfter i denne verden, der er hinsides det onde, Celebrimbor.
Og indimellem sender de hjælp
i form af et bud.
En budbringer, sendt for at bringe råd til de vises ører.
Hvilken slags råd?
Mordors genopståen er kun begyndelsen.
Lige nu befinder hele Midgård sig på afgrundens rand.
Snart vil hvert et rige falde.
Ikke blot elvere, men dværge. Og mennesker.
Mørket vokser sig stærkere.
Magtringene er vores sidste håb om at genoprette lyset.
Vi to har travlt.
Du kan ikke forvente, jeg skal tro,
at du er en budbringer sendt fra Valarne...
Halbrand?
Halbrand!
Jeg har krydset fjerntliggende landes støv og ørkener
for at finde en kunstner i stand til at redde hele Midgård.
En storm er på vej, Celebrimbor.
Jeg giver dig en viden, ingen anden besidder.
Jeg kan udløse dine fineste evner.
Og når vores arbejde er færdigt,
vil verden aldrig mere overse dig som blot en efterkommer af Fëanor,
men for evigt ære dig...
Ringenes Herre.
Knæl ikke for mig.
Men jeg har set din sande form.
Rejs dig.
Vores arbejde begynder nu.
Hvad skal jeg kalde dig?
Din partner.
Intet mere, intet mindre.
En uddeler af gaver.
Annatar.
Gavernes Herre.
Du tilkaldte mig.
Du har nye ordrer, kommandant.
Du rejser til Eregion ved daggry med fem af vores modigste elvere.
Jeg...
Tak, fordi du ombestemte dig.
Det er ikke mig, du bør takke.
Elrond.
Tak, fordi du besluttede at slutte dig til mit selskab.
Du misforstår vist, Galadriel.
Elrond skal ikke slutte sig til dit selskab.
Han skal lede det.
Hvad er det? Er det Elrond?
Det er en slags invitation...
...fra fyrst Celebrimbor.
Han inviterer dværgene til Eregion.
Tekster af: Anna Jennifer Christiansen
Kreativ supervisor Toni Spring