‫בפרקים הקודמים... ‬
‫הר הוא כמו אדם. ‬
‫אם תשיר לו כהלכה, הוא ישקף לך את שירך בחזרה, ‬
‫יחשוף בפניך היכן לכרות, היכן לחפור מנהרה... ‬
‫והיכן לא לגעת בהר. ‬
‫אבא... ‬
‫זה יותר מכפי שדמיינו. ‬
‫- המלך דורין, יש... - מספיק!‬
‫תפסו את האלף. ‬
‫אלרונד הוא אחי במידה כזו‬
‫שיכול היה להיווצר ברחמה של אימי. ‬
‫איך אתה מעז!‬
‫להזכיר את זכר אימך‬
‫כדי להגן על החלטתך לבגוד בבני מינך?‬
‫אתה הוא שבגד בבני מינינו!‬
‫אתה מטמא את הכתר שאתה חובש!‬
‫תניח לו. ‬
‫הוא כבר לא שלך. ‬
‫מהצללים שמהם באתן. ‬
‫אל הצללים אני מחזיר אתכן!‬
‫היה לך שוב אותו חלום אמש, נכון?‬
‫בחלום, יש מעין... ענף. ‬
‫תחת הכוכבים. ‬
‫נדמה שעוקבים אחרינו. ‬
‫עלעלתי בספר הישן של סדוק. ‬
‫לדעתי אלו הוראות כלשהן. ‬
‫ברוכים הבאים לארצות הר'ון. ‬
‫למה אתה מביט בזה ככה?‬
‫כאילו היית פה בעבר. ‬
‫רק בחלומות. ‬
‫תאמר לי את שמך. ‬
‫היו לי שמות רבים. ‬
‫איפה הלברנד?‬
‫הוא איננו. וספק אם ישוב. ‬
‫ואם ישוב, אל לנו לתקשר עימו שוב. ‬
‫אלרונד הודיע לי זה עתה שבן לווייתך אינו מי שהוא טען שהוא. ‬
‫הוא לא מה שחשבתי. ‬
‫הוא סאורון. ‬
‫יש לתת את זה ישירות ללורד קלברימבור. ‬
‫יש ליידע אותו שהלברנד הוא סאורון. ‬
‫סלח לי, אדוני הלורד, אבל הגיע זה עתה שליח. ‬
‫האם להתיר לו כניסה?‬
‫קהזד-דום‬
‫נזיד זנב חפרפרת, נזיד זנב חפרפרת... ‬
‫רגע. ‬
‫- יקר מדי. - מה?‬
‫אנחנו לא אביונים. ‬
‫אתה זה שאמר שיהיה נבון להדק את החגורה. ‬
‫או שלא כללת את עצמך כשאמרת את זה?‬
‫התחתנת עם נסיך. ‬
‫אבל עכשיו את כבולה למנודה. ‬
‫אני כבולה לגמדאי שאני אוהבת. ‬
‫ולא אחליף את ליבו בעבור מכרה מלא באופלי-אש. ‬
‫אבל יהיה נחמד אם יהיו לנו אופלים. ‬
‫אכן יהיה. ‬
‫ניסית לדבר עם אביך... ‬
‫דיסה, את יודעת שהוא לעולם לא יסכים להיפגש איתי. ‬
‫זה לא מה ששאלתי. ‬
‫למה אני צריך להיות זה שמבקש מפגש?‬
‫הוא נישל אותי!‬
‫הוא עיקש כמו רגל מאבן. ‬
‫יהיה לך קל יותר לכופף לבנה. ‬
‫את כבר יכולה... ‬
‫דיסה?‬
‫תחזיק חזק. ‬
‫אמרתי להחזיק חזק!‬
‫דיסה!‬
‫דורין. ‬
‫לא. ‬
‫לא, לא, לא, לא. ‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫ארצות אלו עוד יולידו לך‬
‫פריחות מתוקות פעם נוספת. ‬
‫אחי היקר. ‬
‫הלורד קלברימבור. ‬
‫לא אמרו לי שהגעת. ‬
‫מה הבשורה?‬
‫בא אליי אורח לא צפוי. ‬
‫הוא כבר חזר?‬
‫גלדריאל? גלדריאל? גלדריאל?‬
‫אלה לא הזרעים שאת שתלת?‬
‫שלוש טבעות למלכי האלפים תחת השמיים. ‬
‫שבע לאדוני הגמדאים בהיכלי האבן שלהם. ‬
‫תשע לבני האדם שנגזר עליהם למות. ‬
‫צריך לתקוף את מורדור מצפון. ‬
‫ניכנס מכאן, בין ארד ליתוי ואפל ארנן. ‬
‫יהיה חכם יותר לתקוף את אדר ממזרח. ‬
‫מה לגבי מיקומו של סאורון?‬
‫המרגלים שלנו מציינים שסאורון נראה לאחרונה בדרכו לעבר מורדור. ‬
‫אנחנו סבורים שהוא מתכוון לדחוק את אדר ולהשתלט על צבאותיו. ‬
‫אם נפעל במהירות, ‬
‫אולי נצליח למעוך שני עכבישים במגף אחד. ‬
‫ומה אומרת מפקדת צבאות הצפון?‬
‫גלדריאל?‬
‫כדאי לשלוח ספינות במעלה האנדואין, ‬
‫לפלוש למורדור ממערב. ‬
‫תדאגו להכנות. ‬
‫לא צריך עיני נשר‬
‫כדי לראות שמחשבותייך נדדו הרחק מכאן. ‬
‫מה טורד אותן?‬
‫בהחלט ייתכן שסאורון שם פעמיו למורדור, ‬
‫אבל אין ביטחון ששם הוא יישאר. ‬
‫למה את אומרת את זה?‬
‫סאורון... ‬
‫לא רואה את עצמו כאדון של שממה צחיחה, ‬
‫אלא של כל הארץ התיכונה. ‬
‫הוא מבקש לשלוט בה לא רק באמצעות כיבוש, ‬
‫אלא גם בכיפוף מוחם ורצונם של כל תושביה לרצונו. ‬
‫ולשם כך הוא לא זקוק לצבאות... ‬
‫אלא לטבעות. ‬
‫והוא לא יכול לחשל אותן בלי קלברימבור. ‬
‫סאורון בודד, בלי צבא או בעל ברית. ‬
‫ארגיון מוגנת בשני נהרות, ‬
‫וקילומטרים של חומת מגן מאבן גמדאים שעוביה שלושה מטרים. ‬
‫היי סמוכה ובטוחה שקלברימבור וסודות מלאכתו‬
‫מוגנים. ‬
‫אני אומרת לך שרשע נסתר כלשהו הולך וסוגר על קלברימבור. ‬
‫תוכניתו של סאורון פועלת כבר עתה. ‬
‫זה ברור לי. ‬
‫כיצד?‬
‫מרגע שענדתי את הטבעת הזאת, הרגשתי... ‬
‫קלטתי... ‬
‫הצצות לעולם הנסתר... ‬
‫בתור חלומות לא רצוניים שמבליחים כדי להכביד עליי בהיותי ערה. ‬
‫את סבורה שהטבעות הציתו את יכולתך‬
‫לראות דברים שטרם התרחשו?‬
‫הן הציתו את יכולתך?‬
‫ראיתי הרים קורסים, ‬
‫מים חרבים, ועננים שחורים שמתאספים מעל מגדלים לבנים... ‬
‫- אז תשלח אותי לארגיון. - גלדריאל... ‬
‫- אם סאורון שם, אעדכן... - אסור לך להתעמת שוב עם סאורון. ‬
‫נאמר שברגע שהרמאי רוכש אמון של ברייה, ‬
‫הוא משיג את היכולת לעצב את מחשבותיה עצמן. ‬
‫לרמות לא רק את ליבה ומחשבתה, אלא גם את עיניה ואוזניה. ‬
‫לשנות את המציאות שלה עצמה. ‬
‫את כבר הושפעת פעם אחת. ‬
‫כן. ‬
‫הוא מכיר את מחשבותיי. ‬
‫ואני מכירה את מחשבותיו. ‬
‫ולכן אני חייבת להתעמת איתו. ‬
‫למה אני ואני בלבד אוכל לקטול אותו. ‬
‫ראית בו בעבר חבר. ‬
‫- הלברנד לא היה... - סאורון. ‬
‫אסור לך להתעמת איתו לבד. ‬
‫נניח... שלא אהיה לבד?‬
‫ארגיון ממלכת האלפים הנפחים‬
‫הלורד קלברימבור מודיע בצער שהוא לא יכול להתיר לך כניסה. ‬
‫האם יורשה לי לדבר איתו ישירות?‬
‫האדון שלי עסוק. ‬
‫אבל הוא מאחל לך הצלחה במסעך. ‬
‫את מבקשת ממני לעזוב?‬
‫האדון של ארגיון מבקש ממך. ‬
‫אולי פשוט אחכה פה. ‬
‫רק למקרה שהוא ישנה את דעתו. ‬
‫הוא עזב?‬
‫לא. הוא מסרב לעזוב, אדוני הלורד. ‬
‫טוב, שיסרב כמה שבא לו. ‬
‫הבטחתי לליידי גלדריאל לפני שהיא עזבה שלעולם לא אתקשר איתו שוב. ‬
‫היה משהו נוסף?‬
‫אני סבורה שהוא פצוע, אדוני הלורד. ‬
‫תניחי לו. ‬
‫הוא יעזוב במהרה. ‬
‫שליחים מלינדון אמורים להגיע בכל יום עם בשורה. ‬
‫קאראס גאאר מערב ר'ון‬
‫מה מבשרות הכנפיים הלבנות?‬
‫הצללים של סאורון מעמיקים. ‬
‫נאמר שהוא לבש צורה חדשה כדי לרמות את אויביו. ‬
‫והאיסטר?‬
‫שמעתי לחשושים מאספני מלח וגנבי מומקיל. ‬
‫לחשושים על איש זקן בסחבות שעושה את דרכו מזרחה עם שתי זוטוניות. ‬
‫הוא הלך לאיבוד. פגיע. ‬
‫אבל הוא לא יישאר כך לזמן רב. ‬
‫עלינו להגיע אליו לפני שהוא ילמד לרתום את כוחותיו. ‬
‫אולי הדם שבזבזתי כדי להביא אותך אליי‬
‫היה צריך להתבזבז על משרתים מועילים יותר. ‬
‫אדון. ‬
‫אחד מהגששים ששלחת חזר. ‬
‫מצאת אותו?‬
‫לא סתם מצאתי אותו. אני יודע איך ללכוד אותו. ‬
‫תרפא את הקללה שעל בשרנו, ואביא לך את האיסטר בשלשלות. ‬
‫למה אתה חושב שבן תמותה כמוך‬
‫יכול להביס איסטר, ‬
‫כשהשוליות החזקות ביותר שלי לא הצליחו?‬
‫האיסטר ייכנע לי, כי אחרת‬
‫אשחוט את הזוטוניות שהוא מכנה ידידות. ‬
‫מה לגבי... דודריק?‬
‫דודריק?‬
‫בסדר, בסדר. אנדווייז?‬
‫זה שם מצוין. אף על פי כן, הוא לא יהיה שמי. ‬
‫אני יודעת. ‬
‫פרדגארד. ‬
‫אבל את לא מבינה?‬
‫אף אחד לא יכול להעניק לך שם. ‬
‫הוא כבר שלך. ‬
‫הוא מי שאתה. ‬
‫וכשאתה שומע אותו נאמר, אתה מרגיש שהלב שלך קורן. ‬
‫יום אחד תשמע אותו. ‬
‫אני בטוחה בכך. ‬
‫אנחנו נגלה מי אתה. ‬
‫ידעתי!‬
‫כתוב פה שאם נפנה לצפון-מזרח, ‬
‫נקצר את המקטע הזה במסע במחצית. ‬
‫לשם. בואו!‬
‫הייתי מעדיף להימנע מהמסלול‬
‫שבו יאזלו לנו המים ביום הראשון, ‬
‫ונמות מחום ביום השני. ‬
‫אבל אולי זו רק העדפה שלי?‬
‫מה לגבי דודריק?‬
‫כבר אמרת "דודריק". ‬
‫לא נכון. ‬
‫- כן, אמרת. - כן, אמרת. ‬
‫איך הלך למלקטת הפעם?‬
‫מצאתי רק עקרב וסבך קקטוסים. ‬
‫העקרב עקץ אותי, נפלתי ו... ‬
‫- ככה מצאתי את הקקטוס. - ככה מצאת את הקקטוס. ‬
‫אתה לא יכול פשוט לייצר עוד מים בקסם?‬
‫הוא מפחד שהוא יאבד שוב שליטה בלי מטה. ‬
‫אז נמצא מטה. יש המון מקלות מכל עבר. ‬
‫לדעתי זה לא עובד ככה, פופ. ‬
‫הס. ‬
‫מה יש?‬
‫ברוח. אתן שומעות את זה?‬
‫- נשמע כמעט כמו... - פרסות. ‬
‫הם עוד קרובים. תעלו על הסוסים!‬
‫מי הם היו?‬
‫אני לא יודע. ‬
‫הם משגיחים על השביל שלנו. ‬
‫משמע שיהיה נבון מצידנו למצוא אחר. ‬
‫כבר מצאנו. ‬
‫אף אחד לא סוטה מהמסלול. ‬
‫אף אחד לא הולך לבד. ‬
‫כל גן קמל מאז רעידת האדמה. ‬
‫לא רק הגנים. ‬
‫יש שמועות על סימנים אפלים בכל ממלכות הגמדאים. ‬
‫יש האומרים שההר קולל כשהנסיך הכניס את האלף ההוא. ‬
‫אתן לא סוחרות בהשערות, נכון?‬
‫- לא. - גם לא בחלומות. ‬
‫יופי, כי שמועה היא כמו ציפור שיר. ‬
‫היא אולי נשמעת משביעה מרחוק, אבל מקרוב, אין במה לנגוס. ‬
‫אז זה לא נכון?‬
‫שקורה משהו איום?‬
‫אנחנו עומדות להוכיח שלא. ‬
‫- המלך דורין. - המלך דורין. ‬
‫דיסה. ‬
‫נארבי, הדיווח שלך?‬
‫מלכי. ‬
‫לפני זמן לא רב התעורר הר גועש. ‬
‫ולמרות שהוא שוכן הרחק מדרום, ‬
‫רעידות האדמה שהוא הפיק‬
‫התפשטו בשדרת האדמה עד לכאן, ‬
‫ומוטטו את פירי השמש שלנו, ‬
‫ויחד איתם את יכולתנו לגדל גידולים. ‬
‫הפתרון הניכר לעין‬
‫הוא לשלוח את צוותי החפירה לעבוד על תיקון הפירים‬
‫ולחפור חדשים. אולם... ‬
‫כל זמר אבן שהבאת לכאן לא הצליח לזהות נתיב חפירה בטוח. ‬
‫אני חושש שזה נכון. ‬
‫באישורך, מלכי, נמצא את האור. ‬
‫קיבלת אותו. ‬
‫במשך תשע מאות שנים, ‬
‫זמרי האבן טיפחו את הקשר המקודש שלנו עם הסלע הזה. ‬
‫ובכל אותן שנים, אף פעם... ‬
‫אף פעם הוא לא חדל לפרנס אותנו. ‬
‫אבל כעת, לא משנה מהי הסיבה, ‬
‫הקשר נשבר. ‬
‫יד החשכה לופתת בקהזד-דום. ‬
‫חפור בזהירות, אשף העידור. ‬
‫דיסה. ‬
‫אפשר רגע?‬
‫באמת תכריחי אותי לשאול?‬
‫אתה מתכוון לנכדים שלך? הם בסדר. ‬
‫מובן שהם מתגעגעים למשוך בזקנך... ‬
‫את לא צריכה להקשות עוד יותר. ‬
‫מוזר, אני כל הזמן אומרת לו אותו דבר. ‬
‫דורין לבטח יודע שדיברתי מכעס!‬
‫אם אני שומעת התנצלות, המלך, תנסה לומר אותה לבעלי. ‬
‫למה אני צריך להתנצל?‬
‫הוא היה זה שהעליב!‬
‫אני אומר לך, הוא... ‬
‫עיקש כמו גזר לבן מושרש?‬
‫תכונה נוספת שמשותפת לשניכם. ‬
‫מה שאת מכנה "עיקשות", ‬
‫יש גמדאים המכנים "חוזק". ‬
‫אני משערת שאכן דרוש חוזק לסחוב טינה כה כבדה. ‬
‫לכווץ את ליבך הפצוע עד כדי כך שהוא בקושי פועם. ‬
‫אכן כך. ‬
‫זה ממש כך. ‬
‫לא פלא שאנחנו לא שומעים את ההר. ‬
‫המלך שלו אטם אוזניו לצער של בנו שלו. ‬
‫תרפי מהגרזן, דיסה!‬
‫אתה רוצה להפגין חוזק אמיתי?‬
‫תזמן אליך את בנך. ‬
‫הוא יענה. ‬
‫אבל אם תחכה לו, פסגות זיראק-זיגיל יפשירו‬
‫לפני הסכסוך שלכם. ‬
‫עוד אין אור שמש. ‬
‫עוד מבוי סתום. ‬
‫נצטרך לעבוד כל הלילה. התחלנו. ‬
‫מצמיח יבלות, אני רואה. אין בזה בושה. גם לי היו. ‬
‫- באמת? - כן. כשהייתי בן חמש!‬
‫כן, ידי ארמונות. ‬
‫כל חייו הוא הבריק תכשיטים. ‬
‫אל חשש, נסיך, נותרו רק עוד 13 שעות. ‬
‫כן. באשמתו נקלענו לבלגן הזה. ‬
‫ובאשמת אביו. ‬
‫אם תשים עליי שוב אצבע, אנגוס אותה מהפרק. ‬
‫איך היה במכרה?‬
‫בערך אותו דבר. ‬
‫איפה הזאטוטים?‬
‫הם אמרו שהם לא רעבים. שוב. ‬
‫אי אפשר להאשים אותם. ‬
‫לשיפון הזה יש טעם של לחם דאשתקד. ‬
‫זה באמת לחם דאשתקד. ‬
‫למה לא לסחור תמורת דגן טרי מפני השטח?‬
‫רעיון מעולה. ‬
‫אבל מי בעמק דימריל ישכנע את אביך לעשות זאת?‬
‫- אל תתחילי. - תן לי לחשוב... ‬
‫אמרתי די. ‬
‫רד מההר הנשגב שלך ותתנצל!‬
‫- את עושה לי צרבת. - יופי! עכשיו תקשיב לקרביים שלך!‬
‫אני מקשיב!‬
‫והם עדיין אומרים שאני צודק!‬
‫לולא הוא זרק את אלרונד החוצה להירקב, ‬
‫היה לנו מספיק מזון ל-500 שנים!‬
‫אתה חושב שמדובר במזון?‬
‫אנחנו כבר לא שומעים את ההרים. ‬
‫אני מפחדת, דורין. ‬
‫אני מפחדת. ‬
‫דיסה... בואי הנה. ‬
‫אנחנו גמדאים. ‬
‫נמצא דרך. ‬
‫תמיד מצאנו. ‬
‫כיצד?‬
‫כל המכתבים שלנו לקלברימבור לא נענו. ‬
‫אני חוששת שסאורון אולי בארגיון. ‬
‫המלך העליון הסכים לשלוח אותי לשם עם משלחת קטנה, ‬
‫לוודא שקלברימבור ועירו מוגנים. ‬
‫אני מבקשת ממך להצטרף אלינו. ‬
‫כמו שאת אוהבת כל כך להזכיר לי, גלדריאל, ‬
‫אני רק פוליטיקאי. ‬
‫וככזה, אמונו של המלך העליון נתון לך. ‬
‫הוא מאמין בנחישותך. ‬
‫כלב הוא נחוש. ומציית מהר כשהוא קשור ברצועה. ‬
‫הוא מסרב לשלוח אותי בלעדיך. ‬
‫ומדוע זה?‬
‫- אתה יודע מדוע. - אני שואל אם את יודעת. ‬
‫המלך העליון סבור שאם אתעמת עם האויב לבדי, ‬
‫אהיה חשופה לרמאות. ‬
‫ומדוע הוא חושב ככה?‬
‫תפסיק, אלרונד. ‬
‫המרית בעבר את פקודות המלך העליון. ‬
‫מדוע לא להמרות כעת?‬
‫כי הוא צודק. ‬
‫סאורון ניצל אותי. ‬
‫ובמו ידיו, הוא פרט לי על מיתרים שלא בחרתי שיפרוט. ‬
‫זו הייתה בחירתך המלאה. ‬
‫סאורון הביט לתוכך, ‬
‫מרט בנימי נפשך, תו אחר תו, ‬
‫הפך את עצמו להיות בדיוק מה שהיה נחוץ לך, ‬
‫"המלך האבוד" שיוביל אותך אל הניצחון. ‬
‫נתת לו כל מה שהוא רצה ואז הודית לו על זה. ‬
‫ועכשיו הוא עשה אותו דבר לגיל-גלד, ‬
‫ולכל אלף בלינדון. ‬
‫ולכן אנחנו זקוקים לך. תעזור לנו לנווט במבוך הזה. ‬
‫אין במה לנווט. ‬
‫המבוך הוא שלו. ‬
‫כל זמן שנשארים בו, מפסידים מראש. ‬
‫- ייתכן שהוא רוצה אותך בארגיון... - בבקשה, אלרונד. ‬
‫לא אוכל להרשות לו לחדור שוב. ‬
‫לא אוכל. ‬
‫הוא מעולם לא עזב, גלדריאל. ‬
‫כשבחרתם לענוד את הטבעות הללו, ‬
‫כולכם בחרתם להיות משתפי הפעולה שלו. ‬
‫לא אקח בזה שום חלק. ‬
‫הבטחת לי פעם, ‬
‫ש"אם אפילו לחשוש על שמועה" ממה שפחדתי ממנו יתגלה כנכון, ‬
‫לא תנוח עד שזה יתוקן. ‬
‫אם הידידות בינינו הייתה חשובה לך אי פעם... ‬
‫תלכי בבקשה. ‬
‫אתה לא רוצה לחיות ביופי?‬
‫האדון קירדאן, לא אוכל לבטוח בטבעות הללו. ‬
‫מהו יופי אם חלקו נובע מרוע?‬
‫הוא לא פחות יפה. ‬
‫לא בעיניי. ‬
‫האם תשליך את שירתו של רומיל לאש, ‬
‫כי המשורר היה שתיין?‬
‫רומיל היה שתיין?‬
‫אל תשאל על דאירון. ‬
‫בלתי נסבל. ‬
‫אבל קול... ‬
‫קול שמסוגל לגרום לשמש עצמה לדמוע דמעות של אש. ‬
‫תשפוט את היצירה, ‬
‫ותשאיר את השיפוט לגבי מי שעיבד אותה‬
‫לשופט שרואה הכול. ‬
‫יש תחושה שזה בלתי אפשרי. ‬
‫היא נקראת ענווה, ‬
‫והיא קשה לרוב האנשים, ‬
‫אבל היא הראייה הכנה ביותר. ‬
‫הלוואי שהייתה לי השלווה שלך. ‬
‫זה אפשרי. ‬
‫אנחנו עוד לא מבינים את הטבעות הללו עד תום. ‬
‫אבל תראה איזה כוח הן מפעילות על כל צורת חיים. ‬
‫בידיו של סאורון, הן יכולות לחולל רוע מעבר לכל דמיון, ‬
‫ולשלוט במחשבותיהם וברצונותיהם של כולם. ‬
‫לכן עליהן להישאר בידי האלפים. ‬
‫נבון מצידך לחשוש מפני הכוח הזה, אלרונד. ‬
‫אבל אל תרשה לפחד הזה לעוור אותך לגבי השימושים הטובים שלהן. ‬
‫שכן לא האויב שלך עונד את הטבעות הללו... ‬
‫אלא ידידיך המהימנים ביותר. ‬
‫אם אתה סבור שהם סטו מהדרך, אל תיטוש אותם, ‬
‫אלא תפקח את עיניך ותנחה אותם, ‬
‫לפני שהחשכה תתפשט ברחבי הארץ התיכונה, ‬
‫ותעוור את כולנו. ‬
‫אתה צריך לנוח. ‬
‫בהחלט לא, אני... ‬
‫תתעורר!‬
‫מה את עושה? תחזרי הנה!‬
‫ראיתי את זה. ברור לי שראיתי. נו כבר. ‬
‫פופי, הוא כבר לא נושם!‬
‫שם! כן, נורי! אני רואה את זה!‬
‫רואה מה?‬
‫מים. ‬
‫איך מישהו שלא אכל זמן רב כל כך‬
‫עדיין שוקל הרבה כל כך?‬
‫צ'יק צ'ק!‬
‫בבקשה, בבקשה, בבקשה. ‬
‫תזדרזי, פופי!‬
‫נו כבר. ‬
‫הצלחתי. ‬
‫קדימה. ‬
‫אתה תהיה בסדר. ‬
‫שומו שמיים, אתה חי!‬
‫לרגע חשבתי שאיבדנו... איבדנו אותך. ‬
‫אף אחד מאיתנו לא יאבד אף אחד אחר. ‬
‫הייתי בוכה, אבל עיניי יבשות מדי. ‬
‫מה יש?‬
‫אתה לא חושב... ‬
‫הוא לא שונה מהמטה שראיתי בחלומי. ‬
‫נורי... ‬
‫רק שתינו לגימת מים. ‬
‫מה אתה עושה?‬
‫נורי, להתכופף!‬
‫תפסיק! תפסיק! שזה יפסיק!‬
‫למה הוא לא עוצר את זה?‬
‫הוא לא יכול!‬
‫הצילו!‬
‫נורי!‬
‫אני בא!‬
‫תחזיקו חזק! תחזיקו חזק!‬
‫נורי!‬
‫הוא נעלם. ‬
‫האומנם?‬
‫קראתי לו "איתילדין". ‬
‫הוא עשוי משבב המיתריל האחרון. ‬
‫בלי אור הירח, הוא בלתי נראה כמעט. ‬
‫אכן. ‬
‫די בלתי נראה. ‬
‫האורח שלנו, הוא עדיין... ‬
‫הלילה קר, אדוני הלורד. ‬
‫שאביא לו רדיד?‬
‫לא משנה מאיזו סיבה אתה פה, ‬
‫אם לא תעזוב מרצונך, תסולק בכוח. ‬
‫לא אוכל לתקשר איתך יותר. ‬
‫היא אמרה שזה מה שתגיד. ‬
‫גלדריאל? דיברת איתה?‬
‫אתה לא דיברת?‬
‫לא דיברתי. ‬
‫לא מאז שהיא עזבה ללינדון. ‬
‫אז לא ידוע לך דבר על ההתרחשויות?‬
‫אין לך מושג לגבי הטבעות?‬
‫מה לגבי הטבעות?‬
‫הן עבדו?‬
‫עדיף שתשאל אותה. ‬
‫היא לא פה. ‬
‫אתה פה. ‬
‫מה לגבי המלך העליון?‬
‫הוא לבטח לא היה שוכח למסור הודעה... ‬
‫הבנתי. ‬
‫זה הסיפור הכי נושן שקיים, נכון?‬
‫היוצרים האמיתיים עמלים עד שאצבעותיהם מדממות, ‬
‫ואז הם באים, לוקחים את מה שהכי משתלם להם, ‬
‫ושוכחים מאיתנו לגמרי. ‬
‫סבלנותך ראויה לכל שבח. ‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אין סיבה להישאר במקום שבו אני לא רצוי. ‬
‫חכה. ‬
‫הלברנד. בבקשה, תגיד לי. ‬
‫הטבעות. הן עבדו?‬
‫הן חוללו פלאים. ‬
‫אז האלפים... ‬
‫כן. ‬
‫ולינדון?‬
‫כן. ‬
‫- אתה בוכה? - לא. ‬
‫אני מאושר. ‬
‫אין לך שמץ של מושג... ‬
‫איזו הרגשה זו. ‬
‫אחרי כל הזמן הזה, אחרי מאות רבות כל כך, ‬
‫ליצור סוף סוף משהו. ‬
‫אפתח בקבוק מהעידן הראשון. ‬
‫שמרתי אותו. ‬
‫קלברימבור... ‬
‫אתה ידיד שלי?‬
‫כן, כמובן. ‬
‫למה?‬
‫כי אין מקום לחצאי אמיתות‬
‫בין מי שעבדו צמוד כל כך כמונו. ‬
‫אולם, יש רבות שאינך יודע. ‬
‫רבות שעליי לספר לך. ‬
‫אלא... ‬
‫אתה מפחד. ‬
‫אתה רואה? מעולם לא הצלחתי להסתיר ממך דבר. ‬
‫טוב... ‬
‫תהיה רגוע. ‬
‫כל מה שתרצה לספר לי, אקבל בלב פתוח. ‬
‫לא באתי הנה לחגוג את טבעות האלפים. ‬
‫אלא להפציר בך שתכין טבעות לבני האדם. ‬
‫טבעות לבני האדם?‬
‫הצלת את האלפים. ‬
‫האלפים אינם בני אדם. ‬
‫בני האדם חמדנים. ‬
‫הסיכון להשחתה גדול בהרבה. ‬
‫גם אילו רציתי לחשל עוד טבעות, ‬
‫הגמדאים לעולם לא יספקו את המיתריל. ‬
‫אני חושב שתגלה שהגמדאים ניצבים בפני דילמה משלהם. ‬
‫איזו דילמה? על מה אתה מדבר, הלברנד?‬
‫שמי אינו הלברנד. ‬
‫מה?‬
‫כשגלדריאל גילתה את האמת, היא גירשה אותי. ‬
‫ולא אסתכן באותו מצב איתך. ‬
‫אם... אם כך, אני מבין שאינך מלך. ‬
‫לא. לא מלך. ‬
‫לא תושב ארצות הדרום. ‬
‫אפילו לא... בן תמותה. ‬
‫מה אתה?‬
‫יש בעולם הזה כוחות שהם מעבר לרוע, קלברימבור. ‬
‫ולפעמים הם שולחים סיוע, ‬
‫בצורת שליח. ‬
‫שליח שנשלח למסור הנחיות לאוזני החכמים. ‬
‫איזו מין הנחיה?‬
‫עליית מורדור היא רק ההתחלה. ‬
‫ברגע זה ממש, כל הארץ התיכונה מתנדנדת על סף תהום. ‬
‫בקרוב, כל הממלכות יפלו. ‬
‫לא רק אלפים, אלא גמדאים ובני אדם. ‬
‫החשכה הולכת ומתחזקת. ‬
‫וטבעות הכוח הן תקוותנו האחרונה להשבת האור. ‬
‫לך ולי יש עבודה. ‬
‫אתה לא מצפה שאאמין‬
‫שאתה שליח מהוולאר שנשלח... ‬
‫הלברנד?‬
‫הלברנד!‬
‫צעדתי באבק ובמדבריות של ארצות רחוקות, ‬
‫בחיפוש אחר אומן בעל היכולת להציל את כל הארץ התיכונה. ‬
‫סערה קרבה, קלברימבור. ‬
‫אני יכול להעניק לך את הידע שאין לאף אחד אחר. ‬
‫אני יכול לשחרר את כישוריך הדגולים ביותר. ‬
‫וכשעבודתנו תושלם, ‬
‫העולם לא יזלזל בך שוב לעולם בתור הנצר של פאנור ותו לא, ‬
‫אלא יעריצו אותך לעד... ‬
‫בתור שר הטבעות. ‬
‫אין צורך להשתחוות בפניי. ‬
‫אבל חזיתי בצורתך הטבעית. ‬
‫קום. ‬
‫עבודתנו מתחילה כעת. ‬
‫איך עליי לקרוא לך?‬
‫אני השותף שלך. ‬
‫לא יותר, לא פחות. ‬
‫החולק במתנות. ‬
‫אנאטאר. ‬
‫שר המתנות. ‬
‫זימנת אותי. ‬
‫יש לך פקודות חדשות, המפקדת. ‬
‫תצאי לארגיון באור ראשון עם חמשת האלפים האמיצים ביותר שלנו. ‬
‫אני... ‬
‫תודה ששקלת שנית. ‬
‫אינך צריכה להודות לי. ‬
‫אלרונד. ‬
‫אני אסירת תודה עד מאוד שהחלטת להצטרף למשלחתי. ‬
‫אני חושש שאינך מבינה, גלדריאל. ‬
‫תפקידו של אלרונד אינו להצטרף למשלחתך, ‬
‫אלא להוביל אותה. ‬
‫מה זה? זה אלרונד?‬
‫זו הזמנה כלשהי... ‬
‫מהלורד קלברימבור. ‬
‫הוא רוצה שהגמדאים יבואו לארגיון. ‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות גדי לוי‬