DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Munții sunt ca oamenii.
Dacă le cânți cum trebuie, cântecul se va răsfrânge
și-ți va arăta unde să sapi, să faci găuri...
și unde să lași muntele neatins.
Tată...
E mai mult decât ne-am închipuit.
- Rege Durin, am... - Ajunge!
Puneți mâna pe elf!
Elrond mi-e tot atâta frate
ca și unul făurit în pântecele mumei mele.
Cum îndrăznești?!
Să te folosești de amintirea mamei tale
ca să-ți aperi hotărârea de a-ți trăda seminția?
Tu ne-ai trădat seminția!
Faci de rușine coroana-ți de pe creștet!
Ia mâna!
Nu-ți mai aparține.
Din umbră ați venit.
Pe tărâmul umbrei să vă întoarceți!
Iar ai avut visul acela astă-noapte, nu?
În vis, îmi apare ca o... creangă.
Sub bolta înstelată.
S-ar zice că suntem urmăriți.
Frunzăream vechea carte a lui Sadoc.
Cred că ne zice pe unde s-o luăm.
Bun-venit pe meleagurile Rhûnului!
De ce-l privești așa?
De parcă ai mai fi fost aici.
Doar în vis.
Spune-mi cum te cheamă.
Am avut multe nume.
Unde-i Halbrand?
A plecat. Și mă îndoiesc că se va-ntoarce.
Iar de se va întoarce, drumurile noastre să nu se mai întretaie.
Elrond m-a înștiințat că al tău tovarăș nu era cel ce se pretindea a fi.
Nu e cel ce credeam că e.
E Sauron.
Doar în mâinile Seniorului Celebrimbor va să ajungă!
Trebuie să-l înștiințăm că Halbrand este Sauron.
Iertare, stăpâne, dar a sosit un sol.
Îl lăsăm să intre?
Tocăniță din coadă de cârtiță...
Stai!
- E prea pipărată. - Cum?
Nu suntem sărăntoci.
Tu ai zis că ar fi înțelept să strângem baierile pungii.
Sau la tine nu te-ai gândit când ai zis vorbele alea?
Te-ai măritat cu un prinț.
Acum ai rămas legată de un surghiunit.
Mi-am legat viața de gnomul pe care-l iubesc.
Și nu i-aș da inima nici pentru o mină plină cu opal sângeriu.
Nu ne-ar strica opalul.
Așa e.
Ai încercat să grăiești cu tatăl tău...
Disa, știi prea bine că nu vrea să dea ochii cu mine.
Nu asta te-am întrebat.
De ce să-i cer eu audiență?
El m-a dezmoștenit!
E mai încăpățânat ca un picior de piatră.
Mai curând îndoi cărămida decât să-l îndupleci!
Ia-ți gândul...
Disa?
Ține-te bine!
Țineți-vă bine!
Disa!
Durin!
Nu!
Vai, nu!
STĂPÂNUL INELELOR: INELELE PUTERII
Aceste meleaguri îți vor aduce-n dar
flori înmiresmate iar.
Dragul meu frate!
Mărite Celebrimbor!
Nu mi-au zis că ai sosit.
Ce vești aduci?
Am primit vizita unui oaspete neașteptat.
Deja s-a întors?
Galadriel? Galadriel?
Nu asta-i sămânța ce-ai sădit-o?
Trei inele pentru regii elfilor cei de sub soare
Șapte pentru ei, stăpânii gnomilor din săli de stâncă.
Nouă, Oamenilor care știu că-n lumea lor se moare.
Să atacăm Mordorul de la nord.
Pătrundem pe aici, între Ered Lithui și Ephel Arnen.
Ar fi înțelept să-l atacăm pe Adar dinspre răsărit.
Știm pe unde s-ar afla Sauron?
Iscoadele noastre ne-au zis că a fost văzut intrând în Mordor.
Gândim că vrea să-i ia locul lui Adar la cârma oștirilor.
Dacă ne mișcăm iute,
am putea strivi doi păianjeni cu un singur bocanc.
Comandantul oștilor de la Miazănoapte ce zice?
Galadriel?
Să trimitem corăbii pe Anduin
și să invadăm Mordorul de la apus.
Începeți pregătirile!
Nu-i musai să ai ochi de vultur
ca să vezi că gândurile-ți cutreieră depărtările.
Ce te tulbură?
S-o fi dus Sauron în Mordor,
dar n-avem siguranța că va și rămâne acolo.
Ce te face să spui asta?
Sauron...
nu se visează stăpân peste pustietăți sterpe,
ci peste întreg Pământul de Mijloc.
Nu caută să-l stăpânească doar prin foc și sabie,
ci și înrobind mintea și vrerea tuturor semințiilor de pe acesta.
Pentru asta, nu oști îi trebuie...
ci Inele.
Pe care nu le poate făuri fără Celebrimbor.
Sauron e singur, fără oștire, fără aliați.
Eregion e apărat de două râuri,
cu pereți groși, de piatră, făuriți de gnomi, pe mii de pași.
Fii pe pace! Celebrimbor și tainele meșteșugului său
sunt în siguranță.
Crede-mă, un rău ascuns îl învăluie pe Celebrimbor.
Planul lui Sauron s-a pus în mișcare.
Sunt sigură.
Cum?
De când am început să port Inelul, am simțit...
am văzut...
crâmpeie din lumea nevăzută...
vise nepoftite, ce se-mbulzesc în minte-mi când sunt trează.
Și crezi că Inelele ți-au sporit puterea
de a vedea cele ce încă nu s-au săvârșit?
Ție ți-au sporit-o?
Am văzut munți ce se prăbușesc.
Ape care seacă. Nori negri, care se adună peste turnuri albe...
- Trimite-mă îndată în Eregion! - Galadriel...
- Dacă Sauron e-acolo, trimit solie... - Nu-l poți înfrunta iar.
Se zice că, odată ce Amăgitorul se bucură de încrederea unei ființe,
capătă puterea de a-i zămisli până și gândurile,
de a-i amăgi nu doar inima și mintea, ci și ochii și urechile,
de a preschimba chiar și ce-i aievea.
I-ai căzut o dată pradă.
Da.
Îmi cunoaște gândurile.
Iar eu, pe ale lui.
De asta e musai să-l înfrunt eu.
Doar eu îl pot ucide.
Cândva l-ai socotit prieten.
- Halbrand nu mi-era... - Sauron.
Nu-l poți înfrunta singură.
Și dacă... n-aș fi singură?
EREGION - TĂRÂMUL ELFILOR FAURI
Cu părere de rău, Seniorul Celebrimbor nu vă poate primi.
N-aș putea schimba o vorbă cu el?
Domnia sa e ocupat.
Dar vă urează mult noroc, oriunde vă poartă pașii.
Îmi ceri să plec?
Seniorul Eregionului v-o cere.
Cred c-o să aștept aici.
Poate se răzgândește.
A plecat?
Nu. Nu vrea să plece, stăpâne.
N-are decât.
I-am făgăduit domniței Galadriel că nu voi mai intra în vorbă cu el.
Mai voiai să-mi zici ceva?
Cred că e rănit, stăpâne.
Nu-l băga în seamă!
O să plece iute.
Din clipă în clipă stă să vină solia cu vești din Lindon.
CARAS GAER LA HOTARUL APUSEAN AL RHÛNULUI
Ce vești mi-aduc aripile albe?
Umbra lui Sauron se-adâncește.
Se aude că a luat chip nou, ca să-și amăgească vrăjmașii.
Și istarul?
Au ajuns la mine vorbe de la căutătorii de sare și hoții de mûmakil.
Vorbe despre un moșneag zdrențuros, ce merge spre răsărit cu doi piticuți.
E rătăcit, slab.
Dar nu pentru multă vreme.
Să dăm de el înainte să învețe să-și strunească puterile!
Poate că sângele pe care l-am vărsat ca să vă aduc aici
trebuia folosit pe slugi mai de folos.
Stăpâne!
Unul dintre cercetașii trimiși s-a întors.
L-ai găsit?
Mai mult decât atât. Știu cum să-l prind.
Alungă blestemul ce ne muncește și-ți voi aduce istarul în lanțuri!
De ce crezi că un muritor ca tine
ar putea învinge un istar,
când slugile mele cele mai puternice n-au putut?
Istarul mi se va supune.
Altfel, îi voi ucide piticuții ce-i are drept tovarăși.
Ce zici de Doderick?
Doderick?
În regulă. Atunci Andwise?
E un nume plăcut. Cu toate astea, nu va fi al meu.
Știu.
Fredagard.
Dar nu pricepi?
Nimeni nu-ți poate da numele.
E deja al tău.
Îți zugrăvește ființa.
Iar când îl auzi, simți cum îți bate inima.
O să-l auzi într-o zi.
Sunt sigură.
Vom afla cine ești.
Știam eu!
Zice aici că, de-o luăm spre N-E,
înjumătățim bucata asta de drum.
Pe acolo! Hai!
Prefer să evit drumurile
în care rămâi fără apă în prima zi
și mori de cald a doua zi.
Dar, de, oi fi eu mai mofturos!
Dar Doderick?
Ai spus deja Doderick.
Ba nu.
- Ba da. - Ba da.
De data asta ce-ai mai găsit de mâncare?
Doar un scorpion și-o bucată de cactus.
M-a înțepat scorpionul, am căzut și...
- Așa am găsit cactusul. - Așa ai găsit cactusul.
N-ai putea să faci să apară niște apă din senin?
I-e frică să nu-și piardă iar cumpătul fără toiag.
Hai să-i facem unul! Avem bețe berechet!
Nu cred că așa se face, Pop.
Liniște!
Ce e?
În șoapta vântului. Auziți?
- Zici că sunt... - Copite!
N-au ajuns departe. Pe cai!
Cine erau?
Nu știu.
Sunt pe urmele noastre.
Ar fi înțelept s-o luăm pe alt drum.
Am luat-o deja.
Nimeni nu se abate.
Nimeni calea singur n-o bate.
Toate grădinile s-au ofilit după cutremur.
Și nu doar grădinile.
Umblă vorba că o piază rea s-a abătut pe tărâmul gnomilor.
Zic unii că muntele ar fi fost blestemat când prințișorul l-a adus pe elf.
Nu cumva răspândiți zvonuri, voi două?
- Nu! - Nici vorbă!
Bine. Căci zvonurile sunt precum trilul unei păsări.
De departe, făgăduiesc ditamai praznicul. De aproape, rămâi cu burta goală.
Atunci nu e adevărat?
Că se întâmplă ceva cumplit?
Vom dovedi că nu e.
- Rege Durin! - Rege Durin!
Disa!
Narvi, ce vești ai?
Măria Ta!
Nu demult, un munte a început să scuipe foc.
Deși își are rădăcinile mult spre miazăzi,
cutremurele ce le-a zămislit
s-au răspândit, prin oasele pământului, hăt până aici,
dărâmându-ne puțurile de lumină
și văduvindu-ne de recolte.
Rezolvarea cea mai la îndemână
ar fi să punem meșterii să repare puțurile
și să sape altele. Doar că...
Niciunul dintre cântăreții pietrelor aduși n-a izbândit să găsească o cale sigură.
Mă tem că are dreptate.
Cu voia Măriei Tale, vom dibui lumina!
Poftiți!
De nouă veacuri,
cântăreții pietrelor ne-au întărit legământul sfânt cu stânca.
Iar în toți acești ani, n-a fost o dată,
o singură dată, când munca lor nu ne-a dat cele de trebuință.
Acum însă, fără să știm pricina,
legământul s-a destrămat.
Lațul întunericului se strânge în jurul Khazad-dûmului.
Să sapi cu grijă, meștere-băieș!
Disa!
Ai o clipă?
Chiar vrei s-auzi întrebarea din gura mea?
Nepoții Măriei Tale sunt bine.
Le e dor să te tragă de barbă, dar...
Nu-i nevoie să împlânți cuțitul mai adânc.
Curios! Asta-i zic și eu lui.
Durin sigur își dă seama că am vorbit la mânie.
Îți ceri cumva iertare, Mărite Rege? Nu mie, soțului meu.
De ce să-mi cer eu iertare?
El mi-a spus vorbe de ocară!
Vezi tu, e...
Încăpățânat ca un păstârnac înțelenit?
N-ar fi singura trăsătură la care vă asemănați.
Ceea ce pentru tine-i „încăpățânare”,
unor gnomi le pare „forță”.
Mă gândesc că-ți trebuie forță să duci în piept o râcă așa de grea.
Să-ți ții inima rănită ferecată atât de strâns, că de-abia mai bate.
Să știi că trebuie.
Și nu puțină.
Nu-i de mirare că nu mai auzim muntele.
Regele său e surd la durerea propriului fecior.
Mai ușor cu barda, Disa!
Vrei să arăți că ai cu adevărat forță?
Cheamă-ți feciorul!
Va veni negreșit.
De-l lași să facă primul pas, mai curând se topesc zăpezile de pe piscul Zirakzigil
decât să puneți voi capăt vrajbei.
Încă n-am dat de lumină.
Altă fundătură!
O să trudim toată noaptea! Hai, la treabă!
Văd că ți-au ieșit bășici. N-are de ce să-ți fie rușine. Și eu am avut.
- Nu zău? - Da! Când aveam cinci anișori.
Da, mâini de nobil.
A șlefuit nestemate de când se știe.
Nu te necăji, prințișorule! Mai sunt doar 13 ore.
Din vina lui suntem în încurcătura asta.
Și a lui tătâne-su.
Un deget de mai pui pe mine, ți-l smulg cu dinții!
Cum a fost în mină?
Nimic nou.
Unde-s pruncii?
Au zis că nu le e foame. Iar.
Nu-i de mirare.
Pâinea asta zici că-i făcută anul trecut.
Așa și e.
De ce n-aducem grâne de anul ăsta, de deasupra?
Minunată idee!
Oare cine pe lumea asta ar putea să-l convingă și pe tatăl tău?
- Nu începe! - Ia să vedem!
Am zis ceva.
Ia coboară de pe munte și cere-ți iertare!
- Mi s-a aplecat de-atâta vorbă! - Bun! Ascultă-ți vintrele!
Asta și fac!
Eu le aud că-mi dau dreptate.
Dacă nu l-ar fi alungat pe Elrond,
am fi avut mâncare pe 500 de ani!
Tu crezi că mâncarea ne doare?
Nu mai auzim munții.
Mi-e frică, Durin.
Mi-e frică.
Disa... Vino-ncoace!
Suntem gnomi.
O să găsim o cale.
Ca de fiecare dată.
Cum?
Epistolele către Celebrimbor n-au primit răspuns.
Mă tem că Sauron e în Eregion.
Măritul Rege s-a învoit să mă trimită, cu o mână de oșteni,
drept pavăză pentru Celebrimbor și cetatea sa.
Te rog să ni te-alături.
După cum întruna îmi reamintești, Galadriel,
nu-s decât un politician.
De aceea te bucuri de încrederea Măritului Rege.
Are încredere în statornicia ta.
Câinii sunt statornici. Gata mereu să te urmeze-n legătoare.
Nu vrea să mă trimită fără tine.
Oare de ce?
- Știi prea bine de ce. - Dar tu știi?
Măritul Rege crede că, de ar fi să-nfrunt Dușmanul singură,
aș cădea în mrejele lui.
De ce l-o fi dus mintea la asta?
Încetează, Elrond!
Ai mai nesocotit porunca regelui.
Ce te-oprește acum?
Faptul că are dreptate.
Sauron s-a folosit de mine.
În mâinile lui, am fost precum o harfă, cântând o muzică ce n-am ales-o.
Ba ai ales-o cu bună știință.
Sauron a privit în inima ta,
ți-a ghicit muzica și ți-a cântat-o sunet cu sunet,
înfățișându-se așa cum îți era de trebuință:
„Regele Dispărut”, ce te putea duce la izbândă.
I-ai pus la îndemână tot ce-a vrut, și i-ai și mulțumit.
Acum i-au căzut în mreje Gil-Galad
și ceilalți elfi din Lindon.
De asta ne ești de trebuință, să ne ajuți să găsim ieșirea din labirint.
N-ai cum s-o găsești.
Labirintul e lucrarea lui.
Dacă alegi să rămâi în el, te-ai rătăcit deja.
- Poate el vrea să fii în Eregion... - Te rog, Elrond!
Nu-l mai vreau în mintea mea.
Nu-l mai vreau.
N-a părăsit-o nicicând, Galadriel.
Când ați ales să purtați Inelele,
ați ales să fiți complicii lui.
Nu vreau să fiu părtaș la asta.
Mi-ai făgăduit cândva
„că, dacă până și o umbră din primejdia” ce o simt se adeverește,
nu-ți vei găsi liniștea până nu-i vei pune capăt.
Dacă prietenia noastră a însemnat ceva pentru tine,
rogu-te să pleci!
Nu vrei o viață înveșmântată în frumos?
Nu mă pot încrede în aceste Inele, meștere Círdan.
Mai poate fi frumos când răul i-e părinte?
Frumosul tot frumos rămâne.
Nu și în ochii mei.
Ai arunca stihurile lui Rúmil în văpaie,
știindu-l pe stihuitor bețiv?
Rúmil era bețiv?
Să nu mă întrebi de Daeron!
Mare nesuferit!
Însă glasul lui...
ar fi făcut și soarele să verse lacrimi de foc.
Apreciază lucrarea...
și lasă socotința celor ce-au făurit-o,
judecătorului care vede totul.
Cu neputință!
Se cheamă smerenie.
Și e grea pentru cei mai mulți.
Dar te ajută să vezi lumea mai limpede ca niciodată.
Tare aș vrea să aflu și eu pacea ta.
Îți este la îndemână.
Încă nu înțelegem pe deplin aceste Inele,
dar ai văzut ce putere au asupra tuturor vietăților?
În mâinile lui Sauron, ar ridica stavilele răului
și-ar înrobi mintea și vrerea întregii suflări.
Din acestă pricină trebuie să rămână în mâinile elfilor.
Bine faci să te temi de această putere, Elrond.
Dar nu te lăsa orbit de frică. Puterea poate sădi și binele.
Inelele n-au ajuns pe degetele dușmanului...
ci pe ale celor mai credincioși prieteni ai tăi.
De-ți pare că s-au abătut de la calea dreaptă, nu-i părăsi.
Mai degrabă deschide ochii și călăuzește-i...
înainte ca întunericul să se aștearnă peste întregul Pământ de Mijloc
și să ne lipsească de vedere.
E musai să te odihnești.
Nici vorbă...
Trezește-te!
Ce faci? Vino-napoi!
Am văzut. Știu că am văzut. Încă puțin!
Poppy, nu mai suflă!
Acolo! Am văzut-o, Nori!
Ce-ai văzut?
Apă!
Cum poate fi așa de greu un om
care n-a mai mâncat de-atâta vreme?
Hai, fuguța!
Rogu-te fierbinte!
Mai iute, Poppy!
Hai odată!
Gata!
Hai!
O să-ți revii în simțiri.
Mii de capre bălțate! Trăiești!
O clipă am crezut... că te-am pierdut.
Noi trei nu ne vom mai pierde niciodată.
De nu mi-ar fi ochii uscați, mai că aș plânge.
Ce e?
Să nu zici că...
Nu-i mare osebire de toiagul ce mi-a apărut în vis.
Nori...
Am luat și noi o gură de apă.
Ce faci?
La pământ, Nori!
Oprește-te! Pune-i capăt!
De ce nu-i pune capăt?
N-are putere!
Ajutor!
Nori!
Sosesc acum!
Țineți-vă bine!
Nori!
S-a făcut nevăzut!
Oare?
L-am botezat ithildin.
E făurit din ultima așchie de mithril.
E-ascuns vederii când nu-l mângâie raza lunii.
Așa e.
E bine-ascuns.
Oaspetele nostru e tot...
Noaptea e frig, stăpâne.
Să-i duc o învelitoare?
Indiferent din ce pricină te afli aici,
de nu pleci de bunăvoie, voi pune ostașii să te-alunge.
Am irosit destulă vreme cu tine.
A zis că o să spui asta.
Galadriel? Ai vorbit cu ea?
Tu, nu?
Nu.
Nu de când a purces spre Lindon.
Atunci nu știi ce s-a-ntâmplat?
Nu știi nimic de Inele?
Ce-i cu ele?
Și-au săvârșit lucrarea?
Ai face bine s-o întrebi pe ea.
Nu-i aici.
În schimb, tu ești.
Dar Măritul Rege?
Nu cred că ar fi uitat să trimită vorbă...
Acum pricep.
Vechea poveste, nu?
Adevărații făurari se spetesc muncind până le crapă palmele,
iar ei vin și culeg roada dulce
și ne lasă pe noi în voia sorții.
Mă plec în fața răbdării tale.
Unde te duci?
N-are rost să rămân unde nu sunt binevenit.
Stai!
Rogu-te, Halbrand, spune-mi!
Inelele și-au săvârșit lucrarea?
Au săvârșit minuni.
Atunci, elfii...
Da.
Și Lindon?
Da.
- Plângi? - Nu.
Mă veselesc.
N-ai nici cea mai măruntă idee...
cum mă simt.
După atâta vreme, după nenumărate veacuri,
să pot, în sfârșit, făuri ceva.
O să dau cep unei sticle din Primul Ev.
Am ținut-o la păstrare.
Celebrimbor...
îmi ești tovarăș?
Firește!
De ce întrebi?
Pentru că nu e loc pentru jumătăți de adevăr
între cei care au robotit atât de strâns cum am făcut-o noi.
Cu toate astea, sunt multe ce nu le știi.
Multe ce aș vrea să-ți spun.
Doar că...
Ți-e teamă.
Vezi? N-a fost cu putință să-ți ascund nimic.
Ei bine...
Fii pe pace!
Îți făgăduiesc că voi primi cu inima deschisă orice ai să-mi spui.
N-am venit să beau în cinstea Inelelor elfești.
Am venit să te înduplec să făurești Inele pentru oameni.
Pentru oameni?
I-ai salvat pe elfi.
Elfii nu sunt oameni.
Oamenii sunt lacomi.
E mult mai mare primejdia pierzaniei.
Chiar de aș voi să făuresc alte Inele,
gnomii nu ne-ar mai da mithril.
Vei vedea că gnomii sunt prinși în dilema lor.
Ce dilemă? Ce tot spui tu acolo, Halbrand?
Nu așa mă cheamă.
Poftim?
Când Galadriel a aflat adevărul, m-a alungat.
Și nu mă-ncumet să pățesc la fel cu tine.
Să înțeleg că nu ești rege.
Nu, nu sunt rege.
Nici din neamul celor de la Miazăzi.
Nici măcar... muritor.
Și atunci ce ești?
Sunt forțe pe lumea asta în fața cărora răul pălește, Celebrimbor.
Iar uneori trimit ajutor,
sub chipul unui sol,
al unui vestitor, trimis cu povață pentru cei înțelepți.
Ce soi de povață?
Tulburarea Mordorului n-a fost decât începutul.
Întreg Pământul de Mijloc se leagănă pe buza prăpastiei.
În scurtă vreme, toate semințiile se vor prăbuși.
Nu doar elfii, ci și gnomii. Și oamenii.
Ghearele întunericului se ascut.
Inelele Puterii sunt ultima noastră nădejde de-a mai întoarce lumina.
Noi doi avem de lucru.
Doar nu te-aștepți să cred
că ești solia valarilor...
Halbrand?
Halbrand!
Am umblat prin colbul și nisipul tărâmurilor îndepărtate,
căutând un faur ce cunoaște meșteșugul ce-ar salva Pământul de Mijloc.
Se adună nori de furtună, Celebrimbor.
Pot să te învăț știința ce nu o are nimeni.
Pot să-ți descătușez harul tău cel mai de preț.
Iar după ce ne vom fi săvârșit munca,
lumea nu te va mai socoti în veci doar odrasla lui Fëanor,
ci te va slăvi de-a pururea...
drept Stăpânul Inelelor!
Nu se cuvine să te pleci în fața mea.
Dar ți-am văzut chipul adevărat.
Ridică-te!
Munca noastră începe acum.
Cum să îți spun?
Sunt tovarășul tău.
Nici mai mult, nici mai puțin.
Cel ce aduce daruri.
Annatar.
Seniorul Darurilor.
M-ai chemat.
Ai primit poruncă nouă, comandante.
Vei purcede spre Eregion în zorii zilei, însoțită de cinci din cei mai viteji elfi.
Eu...
Îți mulțumesc că ți-ai schimbat gândul.
Nu mie se cuvine să-mi mulțumești.
Elrond.
Îți sunt recunoscătoare că ai hotărât să te alături cetei mele.
Mă tem că ai înțeles greșit, Galadriel.
Misia lui Elrond nu e să se alăture cetei tale,
ci s-o conducă.
Ce e? E de la Elrond?
E un soi de invitație...
de la Seniorul Celebrimbor.
I-așteaptă pe gnomi în Eregion.
Subtitrarea: Cristian Brînză
Redactor Aura Marinescu Nour