DETTA HAR HÄNT
Ett berg är som ett väsen.
Sjung för det, varje del låter sången genljuda tillbaka till dig,
visar dig var man ska bryta, borra tunnlar...
Och var man ska lämna berget orört.
Far...
Det är mer än vi nånsin föreställt oss.
-Kung Durin, det finns en... -Nog!
Grip alven.
Elrond är lika mycket min bror
som om han hade smitts i min egen mors sköte.
Hur vågar du!
Åkalla din mors minne
som försvar för att du förråder ditt eget släkte?
Nej! Det är du som har förrått vårt!
Du skändar kronan du bär!
Lämna det.
Det är inte ditt längre.
Ur skuggan kom ni.
Till skuggan må ni återvända!
Du drömde väl det där i natt igen?
I drömmen finns det en slags... gren.
Under stjärnorna.
Vi tycks vara förföljda.
Jag gick igenom Sadocs gamla bok.
Jag tror att den visar vägen.
Välkomna till landet Rhûn.
Varför ser du på det så där?
Som om du varit här förut.
Bara i drömmarna.
Säg mig ditt namn.
Jag har haft många namn.
Var är Halbrand?
Borta. Och jag tvivlar på att han kommer tillbaka.
Skulle han nånsin det, ska vi inte ha nåt samröre.
Elrond meddelade just att din följeslagare inte var den han utgav sig för.
Han är nån annan.
Han är Sauron.
Det här måste ges direkt till herr Celebrimbor.
Han måste underrättas om att Halbrand är Sauron.
Förlåt mig, min herre, men en budbärare har just anlänt.
Ska vi släppa in honom?
Mullvadssvansstuvning, mullvadssvansstuvning...
Vänta.
-För dyrt. -Hur sa?
Vi är inte fattighjon.
Du sa ju att vi borde dra åt svångremmen.
Eller gällde det inte dig själv?
Du gifte dig med en prins.
Nu är du bunden till nån som är utstött.
Jag är bunden till dvärgen jag älskar.
Jag skulle inte byta ut hans hjärta mot en gruva full av eldopaler.
Men det vore fint att ha opalerna.
Ja. Det vore det.
Har du försökt tala med din far...
Disa, du vet att han aldrig går med på att träffa mig.
Jag frågade inte det.
Varför måste det vara jag som ber om ett möte?
Han försköt mig!
Han är enveten som ett stenben.
Det är lättare att böja en sten.
Man kan lika gärna...
Disa?
Håll i dig.
Jag sa håll i er!
Disa!
Durin.
Nej.
SAGAN OM RINGEN: MAKTENS RINGAR
Dessa marker ska ge dig
ljuvliga blommor ännu en gång.
Min käre bror.
Herr Celebrimbor.
De lät inte meddela din ankomst.
Vad är nytt?
Jag har fått en oväntad påhälsning.
Har han redan återvänt?
Galadriel?
Har du inte själv sått dessa frön?
Tre ringar åt alvkungar under himlen blå,
Sju åt dvärgherrar i sina dvärgabon,
Nio åt dödliga män, dömda att förgå.
Låt oss anfalla Mordor norrifrån.
Vi går in här, mellan Ered Lithui och Ephel Arnen.
Det vore klokare att anfalla Adar österifrån.
Var befinner sig Sauron?
Våra spejare låter förstå att Sauron senast sågs på väg in i Mordor.
Vi tror att han tänker tränga undan Adar och ta över hans härar.
Om vi handlar snabbt,
kan vi krossa två spindlar med samma stövel.
Vad säger befälhavaren för Norra hären?
Galadriel?
Vi borde sända skepp uppför Anduin,
och anfalla Mordor västerifrån.
Ta itu med förberedelserna.
Det krävs inte en örns öga
för att se att dina tankar har flugit långt bort.
Vad oroar dem?
Sauron må ha begett sig till Mordor,
men vi kan inte veta att han är kvar där.
Varför säger du så?
Sauron...
ser sig själv, inte som herre över ofruktbar ödemark,
utan över hela Midgård.
Han vill styra det inte bara genom erövring,
utan genom att böja dess folks sinnen och vilja efter sin egen.
För det behöver han inte härar...
utan ringar.
Och han kan inte smida dem utan Celebrimbor.
Sauron är ensam, utan här eller bundsförvant.
Eregion skyddas av två floder
med många mil av dvärgstensmur, tio fot tjock.
Tro mig, Celebrimbor och hans hantverkshemligheter
är trygga.
Jag säger dig, en beslöjad ondska nalkas Celebrimbor.
Saurons plan är i rörelse i detta nu.
Jag känner det.
Hur då?
Sen jag började bära ringen, har jag känt...
förnummit...
glimtar av den osynliga världen...
som objudna drömmar, fyller de mig när jag är vaken.
Du tror att ringarna har väckt din förmåga
att se det som ännu inte har skett?
Har de väckt din?
Jag har sett berg rämna.
Floder som torkar ut. Och svarta moln, som hopas över vita torn...
-Så skicka mig till Eregion. -Galadriel...
-Är Sauron där, skickar jag bud... -Du kan inte möta Sauron igen.
Det sägs att när Bedragaren väl får en varelses förtroende,
får han förmågan att forma deras tankar.
Att lura inte bara deras hjärta och sinne, utan deras ögon och öron.
Att ändra deras verklighet.
Du har redan drabbats en gång.
Ja.
Han känner mitt sinne.
Och jag känner hans.
Just därför måste jag möta honom.
Bara jag kan dräpa honom.
Du såg honom en gång som en vän.
-Halbrand var inte en... -Sauron.
Du kan inte möta honom ensam.
Tänk om... jag inte vore ensam?
EREGION ALVSMEDERNAS RIKE
Herr Celebrimbor beklagar att han inte kan bevilja er inträde.
Kan jag månne få prata med honom själv?
Min herre är upptagen.
Men han önskar er all lycka på färden.
Ber du mig att ge mig av?
Eregions herre ber dig.
Jag kanske väntar här.
Ifall han ändrar sig.
Är han borta?
Nej, han vägrar att ge sig av, min herre.
Han kan vägra allt han vill.
Jag lovade Galadriel innan hon for att inte ha mer samröre med honom.
Var det nåt mer?
Han tycks vara skadad, min herre.
Låt honom vara.
Han ger sig snart av.
Budbärare från Lindon bringar underrättelser när som helst.
CARAS GAER VÄSTRA RHÛN
Vad nytt för de vita vingarna med sig?
Saurons skugga mörknar.
Det sägs att han antagit en ny skepnad för att vilseleda sina fiender.
Och istar?
Jag hör viskningar från saltrotare och mûmakil-tjuvar.
Viskningar om en gammal man i trasor som färdas österut med två halvlingar.
Han är vilse. Sårbar.
Det kommer han inte att vara länge.
Vi måste nå honom innan han lär sig utnyttja sina krafter.
Måhända det blod jag spillde för att föra dig hit
kunde ha brukats på mer användbara tjänare.
Mästare.
En av spårarna du skickade ut har återvänt.
Har du funnit honom?
Inte bara det. Jag vet hur man fångar honom.
Bota förbannelsen över vårt kött och jag ska föra istar till dig i kedjor.
Vad får dig att tro att en dödlig som du själv
kan besegra en istar
när mina mäktigaste anhängare inte mäktade?
Istar ska överlämna sig till mig, för gör han inte det,
dräper jag de halvlingar han kallar vänner.
Vad sägs om Doderick?
Doderick?
Nåväl. Andvis?
Ett gott namn. Men det kommer inte att bli mitt.
Jag vet.
Fredagard.
Förstår du inte?
Ingen kan ge en ett namn.
Det tillhör en redan.
Det är den man är.
När man hör det uttalas känner man sitt hjärta glöda.
En dag hör du det.
Det vet jag.
Vi ska ta reda på vem du är.
Jag visste det!
Här står att går vi åt nordost,
blir den här delen av färden hälften så lång.
Där borta. Skynda er!
Jag undviker helst den väg på vilken
vårt vatten skulle sina den första dan,
och vi duka under den andra.
Men kanske känner bara jag så?
Vad sägs om Doderick?
Du har redan sagt Doderick.
Det gjorde jag inte.
-Jo. -Jo.
Hur mår samlaren den här gången?
Jag hittade bara en skorpion och en kaktusklump.
Skorpionen stack mig, jag föll omkull, och, ja...
-Det var så jag fann kaktusen. -Så fann du kaktusen.
Kan du inte bara trolla fram lite mer vatten?
Han är rädd att gå överstyr igen, utan en gand.
Då finner vi en. Gott om pinnar överallt.
Så går det nog inte till, Moa.
Tysta.
Vad är det?
I vinden. Hör ni det där?
-Det låter nästan som... -Hovar.
De är ännu i närheten. Sitt upp!
Vilka var de?
Jag vet inte.
De övervakar vår stig.
Det vore klokt att hitta en annan.
Det har vi redan gjort.
Ingen lämnar vår stig.
-Ingen vandrar för sig. -Vandrar för sig.
Alla trädgårdar har förtvinat sen jordbävningen.
Det är inte bara trädgårdarna.
Rykten sprider mörka varsel över dvärgarnas alla riken.
Somliga säger att berget förbannades när prinsen släppte in alven.
Ni två sprider väl inte gissningar?
-Nej. -Aldrig.
Bra. För ett rykte är som en sångfågel.
Må låta fet nog på avstånd, men har inget kött på benen på nära håll.
Då är det inte sant?
Att nåt förfärligt är i görningen?
Vi ska bevisa att det inte är så.
-Kung Durin. -Kung Durin.
Disa.
Narvi, din redogörelse?
Ers nåd.
För inte så länge sen, vaknade ett eldberg.
Och även om det ligger långt söderut,
spred sig markens skakningar
genom jordens ben hela vägen hit
och förstörde våra solschakt,
och med dem vår förmåga att odla grödor.
Det uppenbara botemedlet
är att låta grävarlagen åtgärda schakten
och bygga nya. Emellertid...
Alla stensångare du fört hit har gått bet på att hitta ett säkert ställe att gräva.
Det är tyvärr sant.
Med ert godkännande, ers nåd, kommer vi att hitta ljuset.
Ni har det.
I nio århundraden,
har stensångare vårdat vårt helgade band till detta berg.
Och under alla dessa år har de inte en enda gång,
inte en gång, kommit till korta.
Men nu, vad det än beror på,
är bandet brutet.
Mörkrets hand har slutits runt Khazad-dûm.
Gräv försiktigt, grävmästare.
Disa.
Har du en stund?
Ska du tvinga mig att spörja?
Menar du dina barnbarn? De mår bra.
De saknar ditt skägg att dra i, men...
Du behöver inte göra det svårare än det är.
Egendomligt, jag säger detsamma till honom.
Durin vet väl att jag talade i vredesmod!
Om det är en avbön, min kung, framför den istället till min make.
Varför ska jag göra avbön?
Han var den som skymfade mig!
Jag säger dig, han...
Enveten som en rotbunden palsternacka?
Ännu en egenskap ni båda delar.
Det du kallar "envetenhet",
kallar somliga dvärgar "styrka".
Det måtte sannerligen krävas styrka för att bära ett så tungt agg.
Att hålla sitt sårade hjärta så hårt hopbundet, att det knappt kan slå.
Ja, det gör det.
I sanning.
Inte undra på att vi inte hör berget.
Dess kung är döv för sin egen sons smärta.
Stilla din yxa, Disa!
Vill du visa sann styrka?
Kalla din son till dig.
Han kommer att svara.
Överlåter du det åt honom så hinner Zirakzigils toppar tina
innan er fejd upphör.
Inget solljus än.
Det går inte här heller.
-Vi måste knoga hela natten. -Ja, på't då.
-Blåsor på gång, ser jag. -Inget fel med det. Har också haft det.
-Har du? -Visst. När jag var fem!
Ja, händer från kungasalar.
Han har polerat ädelstenar hela livet.
Du får tåla dig, prins. Bara 13 timmar till.
Ja. Det är hans fel att vi är i den här soppan.
Och hans fars.
Lägg ett finger på mig igen, så biter jag av det vid knogen.
Hur var det i gruvan?
Som det brukar.
Var är småttingarna?
Sa att de inte var svultna. Igen.
Jag klandrar dem inte.
Rågen smakar som förra årets bröd.
Det är förra årets bröd.
Varför inte köpa färskt spannmål från ytan?
Utmärkt påfund!
Men vem i Blackkällsdalen ska övertyga din far om det?
-Börja inte. -Låt mig tänka...
Jag sa, börja inte.
Kom ner från bergstoppen och gör avbön!
-Du ger mig magont. -Bra! Lyssna på magen då!
Det gör jag!
Enligt den hade jag rätt.
Hade han inte slängt ut Elrond
skulle vi haft nog med mat i 500 år!
Tror du det handlar om mat?
Vi kan inte höra bergen längre.
Jag är rädd, Durin.
Jag är rädd.
Disa... Kom hit.
Vi är dvärgar.
Vi hittar ett sätt.
Det har vi alltid gjort.
Hur då?
Våra brev till Celebrimbor har förblivit obesvarade.
Jag fruktar att Sauron är i Eregion.
Högste drotten samtycker att skicka mig dit med ett följe,
och se till att Celebrimbor och staden är trygga.
Jag ber dig att följa med.
Som du så gärna påminner mig om, Galadriel,
är jag blott en statsklok.
Som sån har högste drotten förtroende för dig.
Han tror på din orubblighet.
En hund är orubblig. Och följer snabbare i ledband.
Han vägrar skicka mig utan dig.
Hur kommer det sig?
-Det vet du. -Jag spörjer om du vet det?
Högste drotten tror att om jag möter fienden ensam,
kan jag lätt förvillas.
Varför skulle han tro det?
Nog, Elrond.
Du har trotsat högste drotten förut.
Varför inte nu?
För att han har rätt.
Sauron utnyttjade mig.
Hans hand spelade mig som en harpa i en tongång jag inte valt.
Det var helt och hållet ditt val.
Sauron blickade in i ditt inre,
knäppte din själs sång ton för ton,
och gav sken av att vara det du behövde.
"Den förlorade kungen" och din seger.
Du gav honom allt han ville och tackade honom för det.
Han har gjort detsamma mot Gil-galad.
Och mot varje alv i Lindon.
Därför behöver vi dig. För att styra oss genom irrgången.
Där går inte att styra.
Irrgången är hans.
Så länge du är kvar i den har du redan förlorat.
-Han vill nog gärna ha dig i Eregion... -Elrond, jag ber.
Jag kan inte släppa in honom igen.
Jag får inte.
Han gav sig aldrig av, Galadriel.
När ni väljer att bära ringarna,
har ni alla valt att bli hans samarbetsmän.
Det kommer jag inte att ta del i.
Du lovade mig en gång:
"Om bara en viskning av ryktet" av vad jag fruktade var sant,
skulle du inte vila förrän det rättats till.
Om vår vänskap nånsin betytt nåt för dig,
var snäll att gå.
Vill du inte leva i skönhet?
Mäster Círdan, jag litar inte på ringarna.
Vad är skönhet när den delvis närs av ondska?
Inte mindre skön.
Inte för mig.
Skulle du slänga Rúmils verser i elden,
för att dess skald var en fyllbult?
Var Rúmil en fyllbult?
Spörj inte om Daeron.
Odräglig.
Men en röst,
en röst som kunde få själva solen att gråta tårar av eld.
Döm verket,
och lämna domen om dess smed
åt domaren som ser allt.
Det känns omöjligt.
Det kallas ödmjukhet.
Det är svårt för de flesta.
Men det är det mest sanna sättet att se.
Jag önskar att jag besatt samma sinnesro som du.
Det kan du.
Vi förstår ännu inte helt dessa ringar.
Men se på makten de utövar över alla former av liv.
I Saurons händer kan deras ondska bli helt måttlös,
och komma att styra allas sinnen och vilja.
Därför måste de förbli hos alverna.
Du gör klokt i att frukta denna makt, Elrond.
Men låt dig inte förblindas av rädsla för de sätt varpå den kan göra gott.
För det är inte din fiende som bär ringarna...
Utan dina mest betrodda vänner.
Om du tror att de har gått vilse, överge dem inte,
utan öppna dina ögon och vägled dem...
Innan mörkret sprider sig över Midgård
och förblindar oss alla.
Du behöver vila.
Verkligen inte, jag...
Vakna!
Vad gör du? Kom tillbaka!
Jag såg det. Jag vet att jag såg det. Kom.
Vallmo, han andas inte längre!
Där! Ja! Nori, jag kan se det!
Se vad?
Vatten.
Hur kan nån som inte ätit på så länge,
väga så mycket?
Sno på!
Snälla, snälla.
Skynda, Vallmo!
Ta i!
Jag har den.
Kom då.
Seså.
Du kommer att klara dig.
Getabaddare! Du lever!
Ett ögonblick trodde jag vi förlorat... förlorat dig.
Ingen av oss kommer att förlora varandra.
Vore ögonen inte så torra skulle jag gråta.
Vad är det?
Du tror inte...
Den är inte olik staven jag såg i min dröm.
Nori...
Vi drack bara lite vatten.
Vad sysslar du med?
Nori, ner!
Sluta! Få det att sluta!
Varför stoppar han det inte?
Han kan inte!
Hjälp oss!
Nori!
Jag kommer!
Håll fast!
Nori!
Den är borta.
Är den?
Jag kallar den ithildin.
Gjord av vår sista strimla mithril.
Förutom i månskenet är det nästan osynligt.
Ja.
Riktigt osynligt.
Vår besökare, är han...
Natten är kall, min herre.
Ska jag ge honom en filt?
Oavsett vad som fört dig hit,
ger du dig inte av frivilligt, blir du handgripligen avhyst.
Jag kan inte ha mer samröre med dig.
Du skulle säga det, sa hon.
Galadriel? Har du talat med henne?
Har inte du?
Nej.
Inte sen hon for till Lindon.
Då vet du inte vad som har hänt?
Inget om ringarna?
Vad är det med ringarna?
Har de verkat?
Det är henne du borde spörja.
Hon är inte här.
Det är du.
Och högste drotten?
Han skulle väl inte försumma att sända bud...
Jag förstår.
Världens äldsta visa, inte sant?
De sanna skaparna sliter tills knogarna blöder,
och så kommer de, tar det de har mest nytta av,
och glömmer oss helt och hållet.
Jag beundrar ditt långmod.
Vart ska du?
Jag stannar inte där jag inte är önskvärd.
Vänta.
Halbrand, jag ber. Säg mig.
Ringarna. Verkade de?
Som underverk.
Så, alverna...
Ja.
Och Lindon?
Ja.
-Gråter du? -Nej.
Jag gläder mig.
Du har inte den minsta aning om...
hur det här känns.
Efter så lång tid, så många århundraden,
att äntligen skapa nåt.
Värt en flaska från första åldern.
Jag har sparat den.
Celebrimbor...
Är du min vän?
Ja, givetvis.
Hur så?
Det finns inte rum för halvsanningar
mellan dem som verkat samman så nära som du och jag.
Likväl är det mycket du inte vet.
Som jag vill berätta.
Men...
Du är rädd.
Du ser? Jag har aldrig kunnat dölja nåt för dig.
Nåväl...
Var lugn.
Vad än du vill säga ska jag motta med öppet sinne.
Jag är inte här för att skåla för ringarna.
Utan för att be dig smida ringar åt människorna.
Ringar åt människorna?
Du räddade alverna.
De är inte människor.
Människor är giriga.
Riskerna för fördärv är långt större.
Även om jag ville smida fler,
skulle dvärgarna aldrig ge oss mithril.
Jag tror att dvärgarna har sitt eget trångmål.
Vilket trångmål? Vad talar du om?
Mitt namn är inte Halbrand.
Hur sa?
När Galadriel upptäckte sanningen försköt hon mig.
Jag vågar inte äventyra detsamma med dig.
Jag antar då att du inte är en kung.
Nej. Ingen kung.
Ingen söderlänning.
Inte ens... dödlig.
Vad är du?
Det finns krafter i den här världen bortom ondskan, Celebrimbor.
Och ibland skickar de hjälp,
i form av ett sändebud.
En budbärare som ska skänka de kloka vägledning.
Vad för sorts vägledning?
Mordors uppkomst var bara början.
Just nu står hela Midgård på randen till avgrunden.
Snart ska varje rike falla.
Inte bara alverna, utan dvärgarna. Och människorna.
Mörkret blir allt starkare.
Och maktens ringar är vårt sista hopp för att återställa ljuset.
Vi två har saker att uträtta.
Du kan inte begära att jag ska tro
att du är en budbärare från valar som skickats för att...
Halbrand?
Halbrand.
Halbrand!
Jag har vandrat genom damm och öknar i fjärran länder,
på jakt efter en konstnär som kan rädda hela Midgård.
En storm nalkas, Celebrimbor.
Jag kan ge dig kunskapen ingen annan besitter.
Jag kan ta fram dina största förmågor.
Och när vårt verk är slutfört,
kommer världen aldrig mer att förbise dig som enbart Feanors avkomma,
utan att för evigt vörda dig...
Ringarnas herre.
Du ska inte buga för mig.
Men jag har sett din sanna skepnad.
Stå upp.
Vårt verk börjar nu.
Vad ska jag kalla dig?
Din yrkesbroder.
Varken mer eller mindre.
En som delar ut gåvor.
Annatar.
Gåvornas herre.
Du kallade på mig.
Du har nya order, befälhavare.
Du ger dig av till Eregion i dagningen med fem av våra modigaste alver.
Jag...
Tack för omprövningen.
Det är inte mig du ska tacka.
Elrond.
Jag är tacksam för att du vill ingå i mitt följe.
Jag är rädd att du missförstår, Galadriel.
Elronds uppgift är inte att gå med i ditt följe.
Utan att leda det.
Vad är det? Är det Elrond?
Det är nån sorts inbjudan...
Från herr Celebrimbor.
Han vill att dvärgarna kommer till Eregion.
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Kerstin Teglöf