ANTERIORMENT
Benvinguts a Mórdor.
Jures lleialtat a Adar?
No queda ningú que hàgim de témer.
Queda algú: un antic fetiller.
Allibera el meu poble i et diré on trobar-lo.
Perquè el puguis destruir.
Mare.
Una muntanya de foc despertà.
La seva tremolor es va estendre pels ossos de la terra
i va esfondrar les boques de llum.
La mà de la foscor s'ha tancat sobre Khazad-dûm.
Ja no podem sentir les muntanyes.
Ara mateix, la Terra Mitjana es troba al caire de l'abisme.
I els anells són l'última esperança de restaurar la llum.
És una mena d'invitació…
del senyor Celebrímbor.
El regne insular de Númenor.
Temps enrere hi havia set pedres vidents.
Aquesta l'heretà el meu pare.
Qui està disposat a comprometre's en la protecció de la nostra reina regent?
M'hi comprometo.
-I jo! -I jo!
-Pharazôn! -Vine amb mi.
Per què no ho ha aturat?
-És lleial a la reina, sigui bo o… -Dolent.
Ta cosina du el ceptre, però et segueixen a tu.
-Amb la seva ajuda podries… -Podria què?
Tenir influència.
-A recer! -La reina!
No!
Isildur!
On és, el meu ﬁll?
Què passa?
Què veus?
EL SENYOR DELS ANELLS: ELS ANELLS DE PODER
Dona-me'l.
No!
Te'n tornes a casa. Em sents?
Vens amb nosaltres.
Si us plau, Berek.
-Si us plau. -No us farà cas.
No fa cas a ningú.
No tinguis por, quatre potes.
No et menjarem… de moment.
Ja ets meu.
No, encara no.
Vinga!
-S'escapa! Atrapem-lo! -No! Que se'n vagi.
Allò és el Bosc Negre.
Res no en surt viu, d'allà.
Berek.
Amic meu.
Berek, fuig!
Corre!
Com a rei, sempre va protegir els Fidels. El trobaré a faltar.
Parles amb molta llibertat de reis morts,
però has evitat dir el nom del teu fill.
No te'n sentis culpable. La culpa correspon a algú altre.
Què insinues?
Has de saber que la nostra illa caurà i encara hi ha temps…
Què passa?
Reina regent.
Capità.
Què veus?
Els nobles del nord són aquí.
Sembla que el senyor Belzagar ha vingut a presentar els seus respectes.
No es pot presentar allò que no es té.
Pharazôn parla amb ell, o més aviat l'escolta?
L'escolta.
Reina regent?
Així és com honorem els caiguts?
-Això només és el principi… -No!
Espereu! Espereu.
Digues.
Qui has perdut?
El meu fill.
Els efectes del teu pare?
No t'he sentit entrar.
Les possessions dels morts…
Esdevenen claus sagrades de portes tancades per sempre.
Recordo quan va morir mon pare.
Va deixar una copa de vi a mig beure la nit anterior.
Buidar-la em semblava una traïció,
però com que ell mai no l'hauria malbaratat,
me'l vaig beure.
Què hi fas, aquí?
Ensenya'm què amagues rere l'esquena i t'ho diré.
Res, cosí.
Ha arribat l'hora d'escollir.
La túnica.
Carmesí, pel futur de Númenor, o blanca, pel seu passat?
Què celebrem?
La teva coronació.
Ja hem plorat prou els morts.
És hora que ens ocupem dels assumptes dels vius.
El meu pare anava de blanc.
És l'únic que recordo.
Això i una àguila.
És estrany que una àguila honori la coronació.
Si una aparegués a la teva, es veuria com un bon auguri.
La blanca, doncs.
M'inclino per la vermella.
"Com el sol, neix una nova monarca. "
Demostrarà al poble que ets una nova sobirana pels nous temps.
Necessiten un canvi.
La blanca. És més humil.
Com et plagui.
És igual que el seu pare. No canviarà mai.
Està incapacitada. No està en condicions de regnar.
Per què rieu? És veritat.
Qui parla és la cervesa. Seria prudent que abaixés el to.
Però el noi no s'equivoca.
De poc no t'escullen en lloc seu.
La majoria encara pensen que tu eres la millor opció.
I amb la bel·licositat de la Míriel, molts estarien a favor del canvi.
Amb "molts" no n'hi ha prou per suplantar una reina.
Reina regent.
I cega.
I si algú sabés com convertir "molts" en "suficients"?
Si aquest "algú" sap com, per què no ens ho explica?
Per por del que li podria passar?
No has de tenir por de ningú d'aquesta taula.
Eärien?
Sabia que eres tu.
Valandil.
Em pensava que els del gremi
preferíeu llocs més elegants.
Què hi feu, al Barri Antic?
Venim a enterrar un rei.
Que els Vàlar li donin repòs.
M'hauria agradat assistir-hi.
Llàstima que no hi convidessin soldats.
Veient, sobretot, el baix nivell dels convidats.
Acabes d'insultar el meu pare?
No, diria que t'he insultat a tu.
Vaig sagnar amb la reina al camp de batalla.
Es va endinsar en un infern per salvar vides.
Per provar de salvar el seu germà.
Torna a malparlar de la reina i seràs tu, l'incapacitat.
T'ha quedat prou clar?
O cal que ho resolguem d'una altra manera?
Prou clar per avui.
Això es mereix una altra cervesa.
Què és el que anaves a dir, Eärien?
He trobat una cosa…
Una cosa secreta.
Una cosa perillosa.
Una cosa prohibida.
Quasi hem acabat els preparatius, Senyor-pare.
Però… aquí estem segurs.
Tenim una llar.
Cal que tornem a anar a la guerra?
Em vau dir que en Sàuron era mort. Que continuï així.
En aquest món hi ha perills que un pare té el deure de conèixer.
I el deure d'un fill és confiar-hi.
Creu-me, fill meu,
quan et dic que mai no estarem del tot segurs
fins que ens assegurem que en Sàuron ja no existeix.
Així sigui, Senyor-pare.
Fora d'aquí!
Damrod, trol de les muntanyes d'Èred Mithrin,
botxí de gegants de pedra,
devorador d'ossos de drac.
Benvingut.
Entenc que vas rebre el missatge.
On és en Sàuron?
Benvinguts. Gràcies per haver fet el viatge.
Aquí no cal que calleu els problemes.
No tenim intenció d'aprofitar-nos-en,
sinó de proporcionar-vos ajuda.
Tal com féreu amb nosaltres.
I quina ajuda us penseu que ens podeu proporcionar, exactament?
Anells.
Per tots els senyors nans més poderosos de la Terra Mitjana.
Ens heu fet venir per bescanviar joies?
Aquests anells excel·liran qualsevol poder mai concebut
per nans, homes o elfs.
Seran anells de poder.
Poder per guarir la vostra muntanya.
Igual que han guarit el nostre Arbre Blanc.
L'Élrond…
El mithril?
Ha capgirat les nostres fortunes.
I també podria canviar les vostres.
Potser les de tots els pobles de la Terra Mitjana.
Si us en subministrem de manera regular. Seria aquest, el resum?
Mithril pels anells. Sí.
Una oferta generosa, senyor Celebrímbor.
Però per què no la feu arribar al rei?
Durin el Vell sempre s'ha mostrat reticent
a acceptar ajuda externa.
Però si la nostra proposta li arribés
a través d'algú proper…
El meu pare i jo ja no ens dirigim la paraula.
El que vol dir…
Trigaríeu menys a convèncer un orc
que prengués el sol que a reunir-nos en la mateixa sala.
Em sap greu, no us seré de gran ajuda.
Us hem convocat per ajudar-vos a vós.
Portar al vostre pare la manera de salvar el reialme
seria ideal per recuperar el seu respecte.
I potser l'herència, fins i tot.
Perdoneu, qui sou, exactament?
Sí, disculpeu-me. Ell és…
Un amic. Dels elfs.
I dels nans. Res més.
És clar. I on és, l'Élrond?
La restauració de Lindon exigeix la seva atenció.
De debò?
Us asseguro que l'herald Élrond tenia poques coses més presents
que ajudar els seus amics nans.
Parla de vós amb afecte.
És curiós.
A vós no us ha esmentat mai, senyor…
Annatar.
L'Élrond afirmà que éreu el més savi de tots els nans.
És el cas o hi ha algú més adient amb qui hauríem de tenir tractes?
Senyors meus, tenim molt per valorar.
Ens donaríeu un momentet per rumiar-nos-ho?
-Per desgràcia… -És clar!
Preneu-vos el temps que calgui.
En què pensaves? Volies provocar una discussió?
Que, sigui qui sigui aquest Annatar,
no coneix l'Élrond gens ni gota.
Com ho saps?
Perquè l'Élrond no parlaria tan bé de mi.
No et sents ni una mica alleujat?
Sí, però anells màgics?
No se't fa una miqueta estrany?
Això ho ha de decidir el teu pare.
Difícilment decidirà res si no li arriba la proposta.
Per això reacciones així?
Sí, oi?
Preferiries deixar que la muntanya caigués a trossos
que no pas disculpar-te.
Preferiries alimentar la família amb llimacs que no reconèixer que et…
No em vaig equivocar.
Hi estic d'acord.
Però t'equivoques ara.
Tant me fa si són arracades màgiques.
Si hi ha ni que sigui un bri d'esperança, per forassenyat que sembli,
el rei se n'ha d'assabentar.
O l'informes tu, el teu pare, o ho faré jo.
Hi ha una dita a Khazad-dûm:
"Un lent degotall esberla la roca. "
Dona'ls temps.
El temps és un luxe que no tenim.
Suposem que el Rei Suprem descobrís…
Que el Rei Suprem què?
No em facis cas.
No, digues. Parla sense embuts.
El teu Rei Suprem considera que els nans no són mereixedors d'aquest poder.
De fet, ha prohibit que es forgi cap més anell.
La veritat és que no sap ni que soc aquí.
Bé… Què n'ha de fer, ell, del que jo faci al meu reialme?
-Celebrímbor… -No!
Infinitat de vides corren perill.
No hi ha temps de xerradisses per convèncer-lo de qui és digne d'ajut.
Tanmateix, tard o d'hora, en Guil-Galad descobrirà la veritat.
I si no fos el cas?
Què fas?
Felicito el Rei Suprem per l'eficàcia dels Tres Anells
i li anuncio la meva intenció de tancar la forja.
Amb la promesa de reunir-m'hi a Lindon com més aviat millor.
Mentiries al teu Rei Suprem?
Ens concediria temps per concloure la nostra tasca.
Fa una edat que em preparo per això.
He fet d'aprenent, he estudiat,
he assolit el cim del meu ofici.
Aquest d'ara… és el meu moment.
I ell no me'n privarà.
Ho sento, ho sento! Ho sento molt.
T'havia pres per un orc!
No passa res. No fa mal.
Com que no fa mal? T'acabo d'apunyalar a la cuixa.
Podria ser pitjor.
-A veure… Espera, que te'l trec. -No!
-S'ha de deixar clavat! -Ah, sí?
Sí! Quan t'apunyalen, l'has de deixar.
-No m'han apunyalat mai! -A mi tampoc!
Segur que no fa mal?
Ara sí que en fa.
Ho sento. No…
Té.
No, para. Ja ho faig jo.
Deixa'm a mi.
Em dic Estrid.
Isildur.
Ets un home de mar. Et dirigies cap a la cresta?
Els supervivents ens esperen al campament.
El meu pare, també.
Em penso que arribes tard.
No coneixes el meu pare.
Ja hi has estat, oi que sí?
Jo també buscava algú.
Només queden marques de peülles i fang.
Però… hi vaig trobar això.
Mira. I hi ha marcat un camí.
"Pelargir. "
És clar, el pare no se'n va anar. Va dur tothom allà.
Amb sort, també la teva gent.
PELARGIR Antic assentament de Númenor
No hi havia vaixells, al port.
Tingues fe.
Ves a saber qui hi trobarem, allà baix.
Esperes trobar-hi família?
El meu promès.
No.
-Què ha passat? -Els orcs.
Anava camí de Pelargir quan m'han assaltat.
-S'ho han emportat tot. -Et pots moure?
Mira'm.
Hauríem de continuar.
Almenys, donem-li alguna cosa per menjar.
Estrid, fuig!
Agafa'l fort!
Berek!
Hauries d'haver fet cas a la noia.
Vinga, el cavall! Munteu, va!
Ajudeu-me!
Vinga, marxem! Som-hi!
Gràcies.
Soc l'Isildur. Em recordes?
Els records dels elfs no s'esborren.
Els bàrbars ens superen en nombre en aquests boscos.
El meu cavall. No el puc abandonar.
Arregla els teus afers com consideris oportú.
Jo m'he d'ocupar dels meus.
A Pelargir.
Quins afers?
Narvi, Narvi! Informa el rei de les…
Fem el que podem. Ho entenc.
Farem el que puguem.
Ja ho sé, ja ho sé.
La gent té gana, Narvi!
Tingueu paciència.
Vinga, Narvi.
Que sàpiga la veritat.
Ara parlaré amb el rei.
Parla-hi en nom nostre.
Narvi.
Senyor, els mercaders de viandes són a fora.
Us demanaran que obriu les reserves reials de gra.
Quant duraran les reserves?
Segons diuen… tres mesos.
Que passin.
Senyor.
Te'n pots anar.
En Celebrímbor afirma que amb els anells tindrem el poder de resoldre el dilema.
Em sentia en el deure, com a nan, de comunicar-te la seva oferta.
És tot el que m'has de dir?
No.
Què més?
Que soc el teu fill.
Soc dur com tu, tossut com tu…
També peco d'orgullós i…
vaig fer malament.
Vaig fer malament de faltar-te al respecte.
I…
em sap greu.
Fas mala cara.
Els miners tenen durícies als punys.
Els seus cops fan mal.
Espera que creixin els teus fills.
Pare…
d'aquest poder d'Erégion… no me'n fio.
Un cop em vas dir
que el destí dels elfs l'havien decidit ments més sàvies que les nostres.
Que provar de canviar-lo, d'eludir la mort,
podia provocar una catàstrofe més gran.
No deixo de rumiar-hi…
I si tenies raó?
Això t'ho va ensenyar a fer la teva mare?
Què va passar?
Tu què creus?
Vàreig fracassar. Vàreig ser incapaç d'aturar l'Adar, de protegir-la.
Em semblà que sanava.
Hi ha una malesa a les fletxes dels orcs que la carn humana no pot oblidar.
Em plau veure't, Isildur.
Pocs dels que dormiren al foc han arribat tan lluny,
tret dels que acceptaren la marca d'Adar.
Tant de bo el teu pare sentís el meu consol.
No t'abandonà.
Númenor tornarà.
La teva família es reunirà de nou.
Aquesta gent té sort que hi siguis.
Necessiten qui els guareixi.
La guaridora va cremar a la pira.
Què en saps, de Belériand?
Una ciutat èlfica, no?
Tot un reialme èlfic.
Jo hi vàreig néixer.
Ara reposa sota les aigües.
Quan caigué, m'envaí la ira.
Contra Mórgoth.
Però, sobretot, la ira contra mi mateix.
És una set que mai no se sadolla, Theo.
I que acaba per corsecar-te.
En tots els anys que ens vas vigilar…
vas arribar a conèixer el meu pare?
No. No el vaig conèixer.
Jo tampoc.
Però sé una cosa: que ell no ets tu.
I el que fossis abans per mi s'ha tornat cendres.
Per part meva, no cal que tornem a parlar mai més.
Això és de l'antiga Númenor.
Galdosa font. Amb prou feines degota.
No és una font. És un aqüeducte.
Havia de portar aigua fins a les vostres cases.
Els homes no ho poden construir, això.
A Númenor, sí. Ho hauries de veure.
Si és una cosa tan gran, per què te'n vas anar?
N'hi ha de més grans, a la Terra Mitjana.
Vols recuperar el teu cavall?
Saps on és?
Quedem aquí. Aquesta nit, quan surti la lluna.
Porta una espasa.
No et cremis.
En saps res, del teu promès?
No.
Se'n sortirà. Només que sigui la meitat de fort que tu, no en tinc cap dubte.
No soc tan forta com penses.
Em costa no sentir-me culpable.
De què?
De ser viva.
De sobreviure, quan tants d'altres no han pogut.
Tenia deu anys quan vaig perdre ma mare.
Vaig nedar massa enllà.
La ressaca em va atrapar.
Es va ofegar.
Per salvar-me la vida.
Quan la meva mare va…
Em pregunto com deu estar, allà on és.
De vegades veig la meva en somnis.
Se't veu en pau amb tu mateix.
No.
La veritat és que, el que t'acabo d'explicar,
no ho sap ningú allà d'on vinc.
Només vaig dir que s'havia ofegat.
No ho sap ningú, que va ser culpa meva.
Des de llavors, em sento obligat…
a intentar fer alguna cosa singular.
Alguna cosa especial.
Per mirar de merèixer el que va fer.
No sé si això és una cosa que es pugui merèixer.
Crec que només l'has d'acceptar, com un regal.
Un regal que et va fer perquè eres molt important per ella.
Isildur.
Gairebé no hi ha carn.
N'he guardat una mica. Gairebé no hi queda res, al bosc.
-Els paranys estan més buits que plens. -I cada dia va a pitjor.
-Això no ens atiparà. -No.
Però el pitjor és el fred, oi?
No tenim prou llenya i de segur ens cal…
En Cuthbert deia que, si trobem un bon aixopluc,
no ens plourà a sobre avui.
Quin fred.
Ja n'hi ha prou. Tot el dia sense fer un mos.
Vols que ens posem tots malalts?
Fot un fred que pela.
Té pinta que fins i tot les rates passen fam.
-Ja queda poc. -Fes-me lloc, va.
Hi ha algú.
Són els cavalls que hem robat. Els tornaré a calmar.
Compartiríeu el foc?
Què fas voltant per aquí a les fosques, noi?
Has perdut ta mare?
Soc un de vosaltres.
Serveixo l'Adar.
Aquesta no és la marca de l'Adar.
És la prova que he fet més per ell que cap de vosaltres.
Posa'ns a prova.
Mira que ben alimentat que està. M'hi jugo el que sigui que ve de Pelargir.
Que vens a atacar-nos, noi? Com van fer els teus amb els altres?
No us hem atacat mai.
Vau atacar tres campaments nostres.
Agafeu-lo!
No!
És una emboscada!
Ajuda!
Isildur!
Theo! Theo!
Reina de les mentides!
No és apta per governar!
Cap veu que no sigui la pregària d'un rei o una reina
no és permesa en aquesta cerimònia.
Tot i això…
l'aflicció de Númenor és sagrada, per mi.
El vostre dolor, una pregària entre aquests murs.
Sento el vostre dolor i la vostra ràbia.
Els comparteixo.
Hem fet sagnar i hem sagnat.
Però sapigueu una cosa: trobarem el nostre rumb.
Si algú més dels aquí presents sent l'impuls de parlar…
que primer es faci una pregunta:
per qui planyeu?
Per aquells que ja hem enterrat?
Pel vostre regne?
O per vosaltres mateixos?
Per l'Isildur.
Amb el seu últim alè, el rei em va parlar.
i em va dir que era d'això… que ella rebia consell.
Per culpa d'això, la nostra gent ha mort a la Terra Mitjana!
Aquesta pedra èlfica és la vostra reina!
Silenci!
Mentides.
Un veritable sobirà de Númenor mai no confiaria en un artefacte èlfic.
Emporteu-vos-el i destruïu-lo.
No!
El palantir és meu.
El necessitem.
-Bruixeria èlfica! -Assassina!
Reina de les mentides!
-Màgia negra! -Per la reina!
-Pareu! -Enrere!
Míriel!
-Majestat! -Míriel!
Salveu la reina!
Míriel!
Doneu-me la mà.
Míriel! Míriel!
Pharazôn! Pharazôn! Pharazôn!
L'àguila escull en Pharazôn!
Pharazôn! Pharazôn! Pharazôn!
Subtítols: Guillermo Parra
Supervisor creatiu Roger Peña