‫בפרקים הקודמים... ‬
‫ברוכים הבאים למורדור. ‬
‫אתה נשבע אמונים לאדר?‬
‫לא נותר לנו ממי לחשוש. ‬
‫נותר אחד. מכשף קדום. ‬
‫שלח את עמי ואומר לך היכן הוא נמצא. ‬
‫כדי שתוכל להשמיד אותו. ‬
‫אימא. אימא. ‬
‫התעורר הר גועש. ‬
‫רעידות האדמה שהוא הפיק התפשטו בשדרת האדמה, ‬
‫ומוטטו את פירי השמש שלנו. ‬
‫יד החשכה לופתת בקהזד-דום. ‬
‫אנחנו כבר לא שומעים את ההרים. ‬
‫ברגע זה ממש, כל הארץ התיכונה מתנדנדת על סף תהום. ‬
‫וטבעות הכוח הן תקוותנו האחרונה להשבת האור. ‬
‫זו הזמנה כלשהי... ‬
‫מהלורד קלברימבור. ‬
‫אי ממלכת נומנור. ‬
‫פעם היו שבע אבני-רואי. ‬
‫זו נמסרה לאבי. ‬
‫מי מוכן להתמסר להגנת המלכה השליטה שלנו?‬
‫אני אשרת. ‬
‫- אני אשרת! - אני אשרת!‬
‫- פרזון! - בואי איתי. ‬
‫למה הוא לא מנע את זה?‬
‫- הוא נאמן לה. בצדק או... - בשוגג. ‬
‫דודניתך אולי אוחזת בשרביט, אבל האנשים הולכים אחריך. ‬
‫- בעזרתם תוכל... - אוכל מה?‬
‫להפעיל את השפעתך. ‬
‫- לתפוס מחסה! - המלכה!‬
‫לא!‬
‫איסילדור!‬
‫איפה הבן שלי?‬
‫מה יש?‬
‫מה אתה רואה?‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫תן לי אותו. ‬
‫לא!‬
‫אתה הולך הביתה. אתה שומע אותי?‬
‫אתה בא איתנו. ‬
‫בבקשה, ברק. ‬
‫- בבקשה. - הוא לא יקשיב לך. ‬
‫הוא לא מוכן להקשיב לאיש מאיתנו. ‬
‫אל תפחד, ארבע-רגליים. ‬
‫לא נאכל אותך... עדיין. ‬
‫כן, תפסתי אותך. ‬
‫לא. עוד לא. ‬
‫נו כבר!‬
‫- לא! הוא בורח! אחריו! - לא! שילך. ‬
‫היער השחור שם. ‬
‫שום דבר לא יוצא משם בחיים. ‬
‫ברק. ‬
‫ילד שלי. ‬
‫ברק, לך!‬
‫לך!‬
‫נומנור‬
‫כמלך, הוא תמיד הגן על הנאמנים. הוא יחסר לי. ‬
‫אתה מדבר בחופשיות רבה על מלכים מתים, ‬
‫אך מסרב לומר את שמו של בנך. ‬
‫אתה מאשים את עצמך אבל אינך צריך. האשמה האמיתית מוטלת על אחרת. ‬
‫מה את מנסה לומר?‬
‫אז דעי לך, האי שלנו ייפול, ועוד יש זמן... ‬
‫מה יש?‬
‫המלכה השליטה. ‬
‫קפטן. ‬
‫מה אתה רואה?‬
‫נמצאים פה האצילים מהצפון. ‬
‫נראה שהלורד בלזגר בא לחלוק כבוד. ‬
‫אי אפשר להביע משהו שלא קיים. ‬
‫האם פרזון לוחש לאוזנו, או שזה ההפך?‬
‫השני. ‬
‫המלכה השליטה?‬
‫האם כך אנו גומלים לחללינו?‬
‫- זו רק תחילת ה... - לא!‬
‫חכו! חכו. ‬
‫תגידי לי... ‬
‫את מי איבדת?‬
‫את בני. ‬
‫חפציו של אביך?‬
‫לא שמעתי שנכנסת. ‬
‫חפציו של המת... ‬
‫הם נהפכים למפתחות מקודשים של דלתות שיישארו מעתה סגורות לעד. ‬
‫אני זוכר את מות אבי. ‬
‫הבטתי בגביע חצי מלא ביין שהוא שתה ערב קודם לכן. ‬
‫זה נראה כמו בגידה לרוקן את הכוס, ‬
‫אבל הוא גם שנא לבזבז יין טוב. ‬
‫אז שתיתי אותו. ‬
‫מדוע אתה פה?‬
‫תראי לי מה את מסתירה מאחורי גבך, ואגיד לך. ‬
‫שום דבר, בן דוד. ‬
‫אבל הגיע הזמן שתבחרי. ‬
‫גלימתך... ‬
‫סמוקה, לציון עתידה של נומנור, או לבנה לציון עברה?‬
‫מה האירוע?‬
‫הכתרתך. ‬
‫התאבלנו על המתים די והותר. ‬
‫הגיע הזמן שנטפל בדאגותיהם של החיים. ‬
‫אבי לבש לבן. ‬
‫זה כל מה שזכור לי. ‬
‫זה, ונשר. ‬
‫נדיר שנשר פוקד את ההכתרה. ‬
‫אם יופיע נשר בהכתרתך, הוא ייראה כאות מבשר טובות. ‬
‫אם כך לבנה. ‬
‫אני נוטה לאדום. ‬
‫"כמו השמש, עולה מלכות חדשה. "‬
‫זה יוכיח לעם שאת שליטה מסוג חדש בעידן חדש. ‬
‫הם זקוקים לשינוי. ‬
‫הלבנה צנועה יותר. ‬
‫מה שתעדיפי. ‬
‫היא כמו אביה, היא לעולם לא תשתנה. ‬
‫היא סובלת מנכות. היא כבר לא ראויה לשלוט. ‬
‫מה מצחיק? זאת האמת. ‬
‫השיכר מדבר. יהיה חכם מצידו להנמיך את קולו. ‬
‫כך או כך, הבחור לא טועה. ‬
‫כמעט נבחרת לשלוט במקומה. ‬
‫מרבית הארץ עדיין סבורה שיש לך חזקה טובה משלה. ‬
‫ואחרי חרחור המלחמה של מיריאל, רבים מוכנים לטעון שוב לחזקה הזאת. ‬
‫"רבים" זה ממש לא מספיק כדי להדיח מלכה. ‬
‫מלכה שליטה. ‬
‫ועוד עיוורת. ‬
‫ואילו מישהו הכיר דרך להפוך "רבים" ל"מספיק"?‬
‫אם במקרה מישהו הכיר, למה הוא לא התייצב עם זה?‬
‫ייתכן שהוא מפחד ממה שעלול לקרות. ‬
‫אין ממה לפחד סביב השולחן הזה, ילדתי. ‬
‫אאריין?‬
‫חשבתי שזו את. ‬
‫ולנדיל. ‬
‫חשבתי שאנשי הגילדה‬
‫נשארים באזורים האופנתיים יותר בעיר. ‬
‫מה אתם עושים ברובע הישן?‬
‫באנו הנה לקבור מלך. ‬
‫שינוח ויישמר בידי הוולאר. ‬
‫הייתי רוצה להיות נוכח. ‬
‫חבל שהחיילים הפשוטים לא הוזמנו. ‬
‫במיוחד בהתחשב באנשי המעמד הנמוך שהוזמנו. ‬
‫העלבת הרגע את אבי?‬
‫לא, אני סבור שהעלבתי אותך. ‬
‫דיממתי עם המלכה בשדה הקרב. ‬
‫ראיתי איך היא צועדת לתופת כדי להציל חיים, ‬
‫לנסות להציל את חיי אחיה. ‬
‫אם תדבר שוב סרה במלכה, אתה תהיה זה שיסבול מנכות. ‬
‫האם הבהרתי את עצמי?‬
‫או שצריך ליישב את זה בדרכים אחרות?‬
‫ברור מספיק להיום. ‬
‫הייתי אומר שזה שווה עוד שיכר. ‬
‫מה עמדת לומר, אאריין?‬
‫מצאתי משהו... ‬
‫משהו סודי. ‬
‫משהו מסוכן. ‬
‫משהו אסור. ‬
‫ההכנות הושלמו כמעט, האדון-האב. ‬
‫אבל אנחנו מוגנים פה. ‬
‫יש לנו בית. ‬
‫אנחנו חייבים לצאת שוב למלחמה?‬
‫אמרת לי שסאורון מת. בוא נשאיר אותו ככה. ‬
‫יש בעולם הזה סכנות שמוטל על האב להכיר, ‬
‫ומוטל על הבן לסמוך עליו. ‬
‫תסמוך עליי, בני, ‬
‫כשאני אומר לך שלעולם לא נהיה מוגנים לגמרי, ‬
‫עד שנוודא שסאורון לא קיים יותר. ‬
‫כרצונך, האדון-האב. ‬
‫תסתלקו, טוב?‬
‫דמרוד. טרול-גבעות מארד מיתרין. ‬
‫מחסל ענקי אבן. ‬
‫טורף עצמות דרקון. ‬
‫ברוך הבא. ‬
‫אני מבין שקיבלת את ההודעה שלנו. ‬
‫איפה סאורון?‬
‫ברוכים הבאים. תודה שעשיתם את הדרך. ‬
‫אינכם צריכים להסתיר פה את צרותיכם. ‬
‫אין לנו שום כוונה לנצל אותן, ‬
‫רק לתת סיוע. ‬
‫כפי שאתם נתתם לנו בעבר. ‬
‫ואיזה סיוע בדיוק אתה חושב שתוכל לספק?‬
‫טבעות. ‬
‫אחת לכל אחד מאדוני הגמדאים הכי חזקים בארץ התיכונה. ‬
‫הבאת אותנו הנה כדי לסחור בתכשיטים?‬
‫הטבעות הללו יהיו מעבר לכל כוח שנוצר עד כה, ‬
‫בידי גמדאים, או בני אדם, או אלפים. ‬
‫הן יהיו טבעות כוח. ‬
‫כוח לריפוי ההר שלכם. ‬
‫בדיוק כפי שהן ריפאו את העץ הגדול שלנו. ‬
‫אלרונד... ‬
‫המיתריל?‬
‫המיתריל הפך את גורלנו. ‬
‫אני סבור שהוא יעשה כך למענכם. ‬
‫אולי לכל תושבי הארץ התיכונה. ‬
‫אם נספק לך אספקה קבועה. זה העניין?‬
‫מיתריל תמורת טבעות, כן. ‬
‫הצעה נדיבה, הלורד קלברימבור, ‬
‫אבל למה לא להציע אותה למלכנו?‬
‫דורין האב תמיד היה הססן‬
‫בקבלת עזרה מבחוץ. ‬
‫אבל אם ההצעה שלנו תובא אליו לחלופין‬
‫מאחד מאנשיו... ‬
‫אבי ואני כבר לא מדברים זה עם זה. ‬
‫דורין מתכוון... ‬
‫יהיה לך קל יותר לשכנע אורק‬
‫לשבת באמבטיית שמש, מאשר להכניס את שנינו לאותו חדר. ‬
‫אני חושש שלא אועיל רבות. ‬
‫זימנו אותך הנה כדי להועיל לך. ‬
‫להביא לאביך אמצעי שיציל את ממלכתו, ‬
‫זו אולי הדרך לזכות מחדש בכבוד מצידו. ‬
‫אולי אפילו בירושתך. ‬
‫סליחה. מי אתה בדיוק?‬
‫כן, תסלחו לי. זה... ‬
‫ידיד. של האלפים. ‬
‫ושל הגמדאים. לא מעבר. ‬
‫הבנתי. ואיפה אלרונד?‬
‫השיקום של לינדון תובע את מלוא תשומת ליבו. ‬
‫האומנם?‬
‫אני מבטיח לך שהשליח אלרונד אמר שממש לא עולה בדעתו‬
‫לא לעזור לידידיו הגמדאים. ‬
‫הוא מדבר עליך בחיבה רבה. ‬
‫מוזר. ‬
‫הוא מעולם לא הזכיר אותך. הלורד... ‬
‫אנאטאר. ‬
‫אלרונד אמר שאתה החכם מבין כל הגמדאים. ‬
‫האם הוא אמר אמת, או שיש מישהו אחר שעלינו לדון איתו?‬
‫אדוניי הלורדים, נתתם לנו הרבה חומר למחשבה. ‬
‫האם נוכל לקבל רגע קט להרהר בזה?‬
‫- אני חושש שאנו... - בהחלט!‬
‫קחו כמה זמן שנחוץ לכם. ‬
‫מה חשבת לך? ניסית להתחיל מריבה?‬
‫חשבתי שיהיה האנאטאר הזה מי שיהיה, ‬
‫אין לו מושג קלוש מיהו אלרונד. ‬
‫מניין אתה יודע?‬
‫כי אלרונד לעולם לא יגיד עליי דברים נחמדים כאלה. ‬
‫לא הוקל לך אפילו במקצת?‬
‫כן. אבל טבעות קסומות?‬
‫כל זה לא נשמע לך משונה?‬
‫את זה על אביך להחליט. ‬
‫יהיה לו קשה להחליט בנוגע להצעה שהוא לעולם לא ישמע. ‬
‫זה כל העניין?‬
‫זה כך, נכון?‬
‫תעדיף לתת לכל ההר שלנו להצטמק ולהימק, ‬
‫מאשר להגיד שאתה מצטער. ‬
‫תעדיף להאכיל את משפחתנו בחשופיות, מאשר להודות בפניו שאתה... ‬
‫לא טעיתי. ‬
‫אני מסכימה. ‬
‫אבל עכשיו אתה טועה. ‬
‫לא אכפת לי אם אלו עגילים קסומים. ‬
‫אם יש אפילו תקווה לפתרון פה, לא משנה עד כמה הוא מופרך, ‬
‫על המלך שלנו לדעת עליו. ‬
‫או שאתה תביא את הבשורה הזאת לאביך, או שאני אביא. ‬
‫יש פתגם בקהזד-דום, ‬
‫"טפטוף איטי מבקע את הסלע. "‬
‫אז תן להם זמן. ‬
‫וזמן הוא מותרות שאין לנו. ‬
‫נניח שהמלך העליון שלך יגלה... ‬
‫מה לגבי המלך העליון?‬
‫לא, לא כדאי לי. ‬
‫לא. יגיד מה? תדבר ישירות. ‬
‫המלך העליון שלך מאמין שהגמדאים לא ראויים לכוח הזה. ‬
‫למעשה, הוא אסר על חישול טבעות נוספות בכלל. ‬
‫והאמת היא שהוא בכלל לא יודע שאני פה. ‬
‫טוב, מה זה עניינו איך אני מתנהל בממלכתי?‬
‫- קלברימבור... - לא!‬
‫אינספור נפשות בסכנה. ‬
‫אין לנו זמן להתנצח ולשכנע אותו מי ראוי לסיוע. ‬
‫אף על פי כן, במוקדם או במאוחר, גיל-גלד יגלה את האמת. ‬
‫נניח שלא?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אני מברך את המלך העליון על התוצאה הרצויה שהפיקו השלוש, ‬
‫ואומר לו שאני סוגר את הנפחייה. ‬
‫עם ההבטחה שאצטרף אליו בלינדון בהקדם האפשרי. ‬
‫תשקר למלכך העליון?‬
‫אעניק לנו מרחב להשלמת מלאכתנו. ‬
‫במשך עידן נערכתי לזה. ‬
‫הייתי שוליה, למדתי, ‬
‫הגעתי לשיא מיומנותי. ‬
‫זה... זה הרגע שלי. ‬
‫הוא לא יגזול אותו. ‬
‫סליחה, סליחה, סליחה! אני ממש מצטערת. ‬
‫חשבתי שאתה אורק!‬
‫זה בסדר. זה לא כואב. ‬
‫לא כואב? מובן שזה כואב. הרגע דקרתי אותך בירך!‬
‫יכול היה להיות גרוע יותר. ‬
‫- הנה, אשלוף את זה. - לא, אל... ‬
‫- זה אמור להישאר בפנים! - באמת?‬
‫כן! כשנדקרים, זה צריך להשאיר בפנים. ‬
‫- מעולם לא נדקרתי בעבר! - גם אני לא!‬
‫אתה בטוח שזה לא כואב?‬
‫לא, עכשיו זה כואב. ‬
‫סליחה. אני... ‬
‫הנה. ‬
‫לא, די. אני אעשה את זה. ‬
‫תן לי. ‬
‫אני אסטריד. ‬
‫איסילדור. ‬
‫אתה מאנשי הים. היית בדרך אל קו הרכס?‬
‫הניצולים יחכו לנו במקום שבו הקמנו מחנה. ‬
‫גם אבי. ‬
‫אני חושבת שאולי פספסת אותם. ‬
‫את לא מכירה את אבי. ‬
‫כבר היית שם, נכון?‬
‫גם אני חיפשתי מישהו. ‬
‫לא נותר דבר פרט לעקבות סוסים ובוץ. ‬
‫אבל... מצאתי את זה. ‬
‫קח. ומסומן מסלול. ‬
‫"פלרגיר". ‬
‫כמובן. אבא לא עזב, הוא הוביל את כולם לשם. ‬
‫גם את אנשייך, עם קצת מזל. ‬
‫פלרגיר יישוב נומנורי קדום‬
‫לא ראיתי שום ספינות בנמל. ‬
‫נמשיך לקוות. ‬
‫אין לדעת את מי נמצא שם. ‬
‫גם את מקווה למצוא קרובי משפחה?‬
‫את ארוסי. ‬
‫לא. ‬
‫- מה קרה? - אורקים. ‬
‫הייתי בדרכי לפלרגיר כשהם ארבו לי. ‬
‫- לקחו הכול. - תוכל להמשיך במסע?‬
‫תראו אותי. ‬
‫כדאי שנתקדם. ‬
‫לכל הפחות ניתן לו משהו לאכול. ‬
‫אסטריד, לכי!‬
‫לאחוז!‬
‫ברק!‬
‫היית צריך להקשיב לבחורה. ‬
‫לכו! לתפוס את הסוס! לעלות! קדימה. ‬
‫הצילו!‬
‫לזוז. להשתטח. קדימה. בואו נזוז. ‬
‫תודה. ‬
‫אני איסילדור, זוכר?‬
‫זיכרונות של אלפים לא מתעמעמים. ‬
‫לפראים יש יתרון מספרי גדול עלינו ביערות הללו. ‬
‫הסוס שלי. לא אוכל לנטוש אותו. ‬
‫טפל בענייניך כראות עיניך. ‬
‫יש לי עניינים משלי לטפל בהם. ‬
‫בפלרגיר. ‬
‫אילו עניינים?‬
‫נארבי, נארבי! תספר למלך על... ‬
‫אנחנו עושים כמיטב היכולת. הבנתי. ‬
‫טוב, נעשה כמיטב היכולת. ‬
‫ידוע, ידוע. ‬
‫נארבי, המלך יודע שהילדים רעבים?‬
‫סבלנות. ‬
‫נארבי, בחייך. ‬
‫תגיד את האמת, נארבי. ‬
‫אני מדבר עכשיו עם המלך. ‬
‫תדבר עם המלך בשמנו!‬
‫נארבי. ‬
‫מלכי, יש בחוץ רוכלי מזון. ‬
‫הם יבקשו ממך לפתוח את מאגרי הדגנים המלכותיים. ‬
‫לכמה זמן יספיקו המאגרים?‬
‫לפי דעת רוב... שלושה חודשים. ‬
‫תכניס אותם. ‬
‫מלכי. ‬
‫אתה רשאי ללכת. ‬
‫קלברימבור טוען שהטבעות הללו יעניקו לנו את הכוח לפתור את הדילמה שלנו. ‬
‫הרגשתי שמחובתי כגמדאי להביא אליך את הצעתו. ‬
‫זה כל מה שבאת לומר?‬
‫לא. ‬
‫מה עוד?‬
‫שאני הבן שלך. ‬
‫אני קשוח כמוך, עקשן כמוך. ‬
‫נוקשה מגאווה כמוך ו... ‬
‫טעיתי. ‬
‫טעיתי שזלזלתי בך. ‬
‫ו... ‬
‫אני מצטער. ‬
‫אתה נראה נורא. ‬
‫לכורים יש אגרופים מיובלים. ‬
‫המהלומות שלהם חזקות. ‬
‫חכה עד שילדיך יתבגרו. ‬
‫אבא... ‬
‫הכוח הזה בארגיון... אני לא בוטח בו. ‬
‫אמרת לי פעם‬
‫שגורל האלפים נחרץ בידי מוחות נבונים יותר משלנו. ‬
‫שניסיון לשנות אותו, ניסיון לרמות את המוות... ‬
‫עלול להוביל לאסון גדול עוד יותר. ‬
‫אני כל הזמן תוהה... ‬
‫אולי צדקת?‬
‫אימא שלך לימדה אותך לעשות את זה?‬
‫מה קרה?‬
‫מה לדעתך קרה?‬
‫כשלתי. כשלתי בעצירת אדר. כשלתי בהגנה עליה. ‬
‫חשבתי שמצבה השתפר. ‬
‫יש זוהמה בחיצי האורקים, שגוף האדם לא שוכח בקלות. ‬
‫אני שמח לראות אותך, איסילדור. ‬
‫מעטים מאוד שישנו בהתפרצות הגיעו עד הלום, ‬
‫פרט לאלה שנשבעו אמונים לאדר. ‬
‫הלוואי שיכולתי לחלוק את ההקלה שלי עם אביך. ‬
‫הוא לא נטש אותך. ‬
‫נומנור תשוב. ‬
‫המשפחה שלך תהיה שוב שלמה. ‬
‫יש לאנשים האלה מזל שאתה פה. ‬
‫הכפר הזה זקוק למרפא. ‬
‫המרפאת שלהם נשרפה זה עתה במוקד. ‬
‫מה ידוע לך על בלריאנד?‬
‫היא הייתה עיר של אלפים, לא?‬
‫ממלכת אלפים שלמה. ‬
‫נולדתי שם. ‬
‫עכשיו היא שוכנת מתחת לגלים. ‬
‫אחרי נפילתה, הרגשתי כעס עצום. ‬
‫כלפי מורגות'. ‬
‫אבל הרגשתי כעס בעיקר כלפי עצמי. ‬
‫זה צימאון שאי אפשר להרוות לעולם, תיאו. ‬
‫ובסוף הוא ישאב אותך עד תום. ‬
‫טוב, כמה יכולים לעשות את זה במקביל. ‬
‫בכל השנים שבהן התבוננת בנו... ‬
‫הכרת בכלל את אבי?‬
‫לא. לא הכרתי. ‬
‫גם אני לא. ‬
‫אבל מהמעט שידוע לי, הוא לא היה אתה. ‬
‫וכל מה שהיית בעבורי הפך כעת לאפר. ‬
‫אז מבחינתי, אנחנו לא צריכים לדבר שוב לעולם. ‬
‫תביא לי עוד מהעצים, נערי. ‬
‫כן, מהערימה ששם. כן. ‬
‫זה מנומנור הקדומה. ‬
‫חתיכת מזרקה. בקושי משפריצה טיפה. ‬
‫זו לא מזרקה. זה אקוודוקט. ‬
‫הוא אמור להעביר מים לבתים. ‬
‫בני אדם לא מסוגלים לבנות דברים כאלה. ‬
‫בנומנור מסוגלים. אתה צריך לראות אותה. ‬
‫אם היא מפוארת כל כך, למה עזבת?‬
‫שמעתי שיש דברים מפוארים יותר בארץ התיכונה. ‬
‫אתה באמת רוצה את סוסך בחזרה?‬
‫אתה יודע איפה הוא?‬
‫תפגוש אותי פה. הלילה. בזריחת הירח. ‬
‫תביא חרב. ‬
‫שלא תחטפי כוויה. ‬
‫יש חדש לגבי המיועד שלך?‬
‫לא. ‬
‫הוא ישרוד. אפילו אם הוא רק חצי חזק ממך, אני בטוח בכך. ‬
‫אני לא חזקה כמו שאתה חושב. ‬
‫קשה... לא להאשים את עצמי. ‬
‫במה?‬
‫שאני חיה. ‬
‫ששרדתי. כשרבים כל כך לא שרדו. ‬
‫בגיל עשר איבדתי את אימי. ‬
‫שחיתי רחוק יותר משהיה מותר לי. ‬
‫נקלעתי לזרם סחף. ‬
‫היא טבעה. ‬
‫כשהצילה את חיי. ‬
‫אחרי שאימי... ‬
‫אני כל הזמן תוהה מה עובר עליה כעת. ‬
‫לפעמים אני רואה את אימי בחלומות. ‬
‫נראה שהשלמת עם זה. ‬
‫לא. ‬
‫האמת היא שאת מה שסיפרתי לך הרגע... ‬
‫איש לא יודע בבית. ‬
‫רק סיפרתי להם שהיא טבעה. ‬
‫איש לא יודע שזה קרה באשמתי. ‬
‫מאז הרגשתי חובה‬
‫לנסות לעשות משהו ייחודי. ‬
‫משהו מיוחד. ‬
‫לנסות ולמצוא דרך להיות זכאי למעשה שלה. ‬
‫אני לא יודעת אם אפשר להיות זכאי לדבר כזה. ‬
‫אני חושבת שצריך פשוט לקבל את זה כשי. ‬
‫שי שהיא נתנה מרצונה כי היית יקר לה. ‬
‫איסילדור. ‬
‫בקושי יש על זה בשר. ‬
‫כן. נאלצתי לחסוך. גם ככה בקושי נשאר משהו ביער. ‬
‫- המלכודות ריקות לעיתים תכופות כעת. - המצב מחמיר, נכון?‬
‫- זה לא ישביע אותנו. - לא. ‬
‫הצינה היא זו שחודרת פנימה, נכון?‬
‫אוזלים לנו הגזעים, וברור לי שצריך... ‬
‫קתברט בדיוק אמר, לדעתי, שאם נבחר נכון‬
‫לא יירד עלינו גשם הלילה. ‬
‫איזה קור. ‬
‫מספיק עם זה! לא אכלנו כל היום!‬
‫עדיף שכולנו נחלה הפעם?‬
‫הקור ממש צורב. ‬
‫כמו שזה נראה, החולדות גם אכלו משהו. ‬
‫- אנחנו מתקרבים. - זוז הצידה, נער. ‬
‫יש מישהו בחוץ. ‬
‫רק הסוסים שגנבנו. ארגיע אותם שוב. ‬
‫תחלקו באש שלכם?‬
‫מה אתה עושה פה בחושך, ילד?‬
‫איבדת את אימא שלך?‬
‫אני אחד מכם. ‬
‫אני משרת את אדר. ‬
‫זה לא הסימן של אדר. ‬
‫זו הוכחה שעשיתי למענו יותר משכל אחד מכם יכול לטעון. ‬
‫תנסה אותנו. ‬
‫תראו כמה שבע הוא. אני מתערב שהוא בא מפלרגיר. ‬
‫באת הנה לתקוף אותנו, נער? כמו שאנשיך עשו לשאר?‬
‫מעולם לא תקפנו אתכם. ‬
‫תקפתם שלושה מהמחנות שלנו. ‬
‫תחזיקו אותו!‬
‫לא!‬
‫זה מארב!‬
‫הצילו!‬
‫איסילדור!‬
‫תיאו! תיאו!‬
‫מלכת השקרים!‬
‫היא לא ראויה לשלוט!‬
‫כל קול פרט לתפילה של מלך או מלכה‬
‫אסור בזמן הטקס הזה. ‬
‫ויחד עם זאת... ‬
‫הצער של נומנור קדוש בעיניי. ‬
‫הכאב שלכם הוא תפילה בינות הקירות הללו. ‬
‫אני שומעת את יגונכם, ואת כעסכם. ‬
‫אני שותפה להם. ‬
‫פצענו ונפצענו. ‬
‫אבל דעו לכם... אנחנו נמצא את מסלולנו. ‬
‫אם יש בקרבנו עוד מישהו שחש צורך לדבר... ‬
‫תשאל את עצמך תחילה, ‬
‫בשם מי אתה זועק?‬
‫בשם אלה שכבר קברנו?‬
‫בשם הממלכה שלך?‬
‫או בשם עצמך?‬
‫בשם איסילדור. ‬
‫על ערש דווי, המלך דיבר אליי, ‬
‫ואמר שבזה... היא נועצה. ‬
‫בגללה קרובינו מתו בארץ התיכונה!‬
‫אבן האלפים הזאת היא מלכתכם!‬
‫דממה!‬
‫שקרים. ‬
‫השליט האמיתי של נומנור לעולם לא יבטח בחפץ של אלפים. ‬
‫קחו אותו ותשמידו אותו. ‬
‫לא!‬
‫הפלנטיר שלי. ‬
‫אנחנו זקוקים לו. ‬
‫- כישופי אלפים! - רוצחת!‬
‫מלכת השקרים! מלכת השקרים!‬
‫- כישוף שחור! - אל המלכה!‬
‫- די! די! - לסגת. ‬
‫מיריאל!‬
‫- מלכתי! - מיריאל!‬
‫תצילו את מלכתי!‬
‫מיריאל!‬
‫תחזיקי בידי!‬
‫מיריאל! מיריאל!‬
‫פרזון! פרזון! פרזון! פרזון!‬
‫הנשר בוחר בפרזון!‬
‫פרזון! פרזון! פרזון! פרזון!‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות גדי לוי‬