TIDLIGERE
Velkommen til Mordor.
Sverger du troskap til Adar?
Vi har ingen igjen å frykte.
Det finnes én. En eldgammel trollmann.
Sett mitt folk fri, og jeg skal si hvor han er å finne.
Så du kan knuse ham.
Mor. Mor.
Et ildberg våknet.
Jordskjelvene det skapte, spredte seg gjennom jordens bein
og fikk solsjaktene til å styrte sammen,
Mørkets hånd har lukket seg rundt Khazad-dûm.
Vi hører ikke fjellene lenger.
I dette øyeblikket vakler Midgard på randen av avgrunnen.
Og Maktens ringer er vårt siste håp om å gjenopprette lyset.
Det er en slags innbydelse
fra Celebrimbor.
Øyriket Númenor.
Sju Synesteiner fantes en gang.
Denne ble gitt til min far.
Hvem er villig til å forplikte seg til å beskytte dronningregenten?
Jeg vil tjene.
-Jeg vil tjene. -Jeg vil tjene.
-Pharazôn! -Bli med meg.
Hvorfor lot han dette skje?
-Han er lojal mot henne. Med rette... -Eller ei.
Din kusine holder herskerstaven, men folket følger deg.
-Med deres hjelp kunne du... -Kunne jeg hva?
Hevde din autoritet.
-Søk ly! -Dronningen!
Nei!
Isildur!
Hvor er sønnen min?
Hva er det?
Hva ser du?
RINGENES HERRE: MAKTENS RINGER
Gi ham til meg.
Nei!
Du skal hjem. Hører du meg?
Du blir med oss.
Vær så snill, Berek.
-Vær så snill. -Han vil ikke høre på deg.
Han vil ikke høre på noen av oss.
Ikke vær redd, firbeiner.
Vi skal ikke spise deg... ennå.
Ja, har deg.
Nei. Ikke ennå.
Kom igjen!
-Nei! Den slipper unna! Etter den! -Nei, la ham løpe!
Det er Den svarte skogen.
Ingenting kommer ut derfra i live.
Berek.
Gutten min.
Løp, Berek!
Løp!
Som konge beskyttet han alltid De trofaste. Jeg vil savne ham.
Du snakker så fritt om døde konger,
men nekter å si din egen sønns navn.
Du klandrer deg selv, men det trenger du ikke. Skylden tilhører en annen.
Hva prøver du å si?
Vit dette. Øya vår vil falle, og det er fortsatt tid...
Hva er det?
Dronningregent.
Kaptein.
Hva ser du?
Adelsmennene nordfra er her.
Belzagar har visst kommet for å vise sin aktelse.
Man kan ikke vise det man ikke har.
Lytter Pharazôn til ham, eller er det motsatt?
Sistnevnte.
Dronningregent?
Er dette takken vi gir våre døde?
-Det er kun starten på vår... -Nei!
Vent!
Fortell.
Hvem mistet du?
Min sønn.
Din fars eiendeler?
Jeg hørte ikke at du kom inn.
De dødes eiendeler.
De blir hellige nøkler til dører som nå er stengt for alltid.
Jeg husker da min far døde.
Jeg så en kopp, halvfull av vin han hadde drukket kvelden før.
Det virket som et svik å tømme glasset,
men han hatet å kaste bort god vin.
Så jeg drakk den.
Hvorfor er du her?
Vis meg det du skjuler bak ryggen din, så sier jeg det.
Ingenting, fetter.
Det er på tide at du velger.
Kjolen din.
Rød, for Númenors fremtid, eller hvit, for fortiden hennes?
Hva er anledningen?
Kroningen din.
Vi har sørget over de døde lenge nok.
Det er på tide at vi tar oss av de levende.
Min far gikk i hvitt.
Det er alt jeg husker.
Det og en ørn.
En ørn er sjelden å se i en kroning.
Skulle en dukke opp i din, ville det bli sett på som et gunstig tegn.
Den hvite, da.
Jeg liker den røde.
"En ny hersker stiger frem som solen. "
Det vil vise folket at du er en ny type hersker for en ny tid.
De trenger endring.
Den hvite. Den er mer ydmyk.
Som du vil.
Hun er som sin far, hun vil aldri endre seg.
Hun er ufør. Hun er ikke skikket til å herske.
Hvorfor ler du? Det er sant.
Det er ølet som snakker. Det ville være klokt å senke stemmen.
Men gutten tar ikke feil.
Du ble nesten valgt til å styre.
Mye av landet mener fortsatt at du hadde et bedre krav.
Og etter Míriels krigstog er mange klare til å stille det igjen.
"Mange" er ikke nok til å avsette en dronning.
Dronningregent.
En blind en.
Hva om noen visste en måte å gjøre "mange" til "nok"?
Om så var, hvorfor ville de ikke stå frem med det?
De kan være redde for hva som kan skje.
Det er ikke noe å frykte ved dette bordet.
Eärien?
Jeg trodde det var deg.
Valandil.
Jeg trodde at laugfolket foretrakk
den mer fornemme delen av byen.
Hvorfor er dere i Gamlebyen?
For å begrave en konge.
Valaene vokte ham og gi ham hvile.
Jeg skulle gjerne ha vært der.
Synd at vanlige soldater ikke ble invitert.
Særlig når vi ser hva slags folk som ble det.
Fornærmet du nettopp min far?
Nei, jeg fornærmet deg.
Jeg blødde med dronningen på slagmarken.
Jeg så henne gå inn i en ildstorm for å redde liv.
For å prøve å redde brorens liv.
Snakker du nedlatende om dronningen igjen, er det du som blir ufør.
Er det forstått?
Eller må vi løse dette på andre måter?
Tydelig nok for i dag.
Det er vel verdt en øl til.
Hva var det du skulle til å si, Eärien?
Jeg fant noe...
Noe hemmelig.
Noe farlig.
Noe forbudt.
Forberedelsene er nesten fullført, herre og far.
Men... vi er trygge her.
Vi har et hjem.
Må vi gå til krig igjen?
Du sa at Sauron var død. La oss la det være med det.
Det er visse farer i denne verden som det er en fars byrde å kjenne.
Og en sønns byrde er å stole på ham.
Tro meg, min sønn,
når jeg sier at vi aldri virkelig vil være trygge
før vi har forsikret oss om at Sauron ikke er mer.
Som du vil, herre og far.
Av sted med deg!
Damrod, fjelltroll fra Ered Mithrin.
Steinkjempers bane.
En som sluker dragebein.
Velkommen.
Jeg antar at du fikk meldingen vår.
Hvor er Sauron?
Velkommen. Takk for at dere tok reisen.
Dere må ikke skjule problemene deres her.
Vi har ikke tenkt å utnytte dem,
bare å gi hjelp.
Slik dere gjorde for oss.
Og nøyaktig hva slags hjelp tror dere at dere kan gi?
Ringer.
Én for hver av Midgards mektigste dvergefyrster.
Fikk du oss hit for å tuskhandle smykker?
Disse ringene vil være hinsides enhver makt hittil skapt
av dverg, menneske eller alv.
De vil være Maktens ringer.
Med makt til å helbrede fjellet deres.
Akkurat som de har helbredet vårt Tre.
Elrond...
Mithrilen?
Mithril har snudd vår skjebne.
Den kan gjøre det samme for deres.
Kanskje for alle folk i Midgard.
Hvis vi gir deg en jevn forsyning, er det slik det er?
Mithril til ringer. Ja.
Et sjenerøst tilbud, Celebrimbor,
men hvorfor ikke gi det til kongen vår?
Fordi Durin den eldre alltid har nølt
med å ta imot hjelp utenfra.
Men hvis vårt forslag ble brakt til ham
av en av hans egne...
Min far og jeg er ikke lenger på talefot.
Durin mener...
Det er lettere å overtale en ork
til å sole seg enn å få oss to i et rom sammen.
Jeg kan dessverre ikke hjelpe.
Vi kalte dere hit for å hjelpe dere.
Å gi faren din en mulighet til å redde riket sitt
kan være måten å gjenvinne hans respekt på.
Kanskje til og med arven din.
Unnskyld, hvem er du egentlig?
Ja, tilgi meg. Dette er...
En venn. Av alvene.
Og dvergene. Ikke noe mer.
Jeg forstår. Og hvor er Elrond?
Han er opptatt med gjenoppbyggingen av Lindon.
Jaså?
Jeg forsikrer deg at Elrond sa at han tenkte på lite annet
enn å hjelpe sine venner blant dvergene.
Han har bare godt å si om deg.
Det var rart.
Han har aldri nevnt deg...
Annatar.
Elrond sa at du var den klokeste av alle dvergene.
Snakket han sant, eller er det noen andre vi bør forhandle med?
Mine fyrster, dere har gitt oss mye å tenke på.
Kan vi få et lite øyeblikk til å tenke over det?
-Jeg er redd vi... -Selvfølgelig!
Ta den tiden dere trenger.
Hva tenkte du på? Prøvde du å starte en slåsskamp?
Jeg tenkte at uansett hvem Annatar er,
kjenner han ikke Elrond det spor.
Hvordan vet du det?
Elrond ville aldri sagt så fine ting om meg.
Er du ikke det minste lettet?
Jo, men magiske ringer?
Høres ikke noe av dette rart ut?
Det er opp til din far å avgjøre.
Det blir vanskelig for ham å avgjøre noe han aldri får høre om.
Er det det dette handler om?
Det er det, hva?
Du vil heller la hele fjellet knitre og knuses
enn å måtte si unnskyld.
Du vil heller la familien vår ete meitemark enn å innrømme at du...
Jeg tok ikke feil.
Jeg er enig.
Men du tar feil nå.
Jeg bryr meg ikke om det er magiske øredobber.
Hvis det er håp om en løsning her, uansett hvor usannsynlig den er,
må kongen få høre om den.
Enten forteller du faren din dette, eller så gjør jeg det.
Det er et ordtak i Khazad-dûm:
"Et sakte drypp deler steinen. "
Så gi dem tid.
Tid er en luksus vi ikke har.
Sett at høykongen din skulle oppdage...
Hva med høykongen?
Nei, jeg burde ikke.
Nei. Si hva da? Snakk ut.
Din høykonge mener at dvergene ikke er verdige til denne makten.
Faktisk har han forbudt at flere ringer blir smidd.
Sannheten er at han ikke vet at jeg er her.
Nå ja. Hva angår det ham hva jeg gjør i mitt rike?
-Celebrimbor... -Nei!
Utallige liv er i fare.
Vi har ikke tid til å prøve å overbevise ham om hvem som fortjener hjelp.
Uansett, før eller senere vil Gil-Galad oppdage sannheten.
Hva om ikke?
Hva gjør du?
Jeg gratulerer høykongen med styrken av De Tre
og forteller ham at jeg stenger ned smien.
Med et løfte om å dra til ham i Lindon snarest mulig.
Vil du lyve for høykongen din?
Det vil gi oss rom til å fullføre arbeidet vårt.
Jeg har forberedt meg på dette i et tideverv.
Jeg har lært, jeg har studert,
nådd høyden av mitt håndverk.
Dette er mitt øyeblikk.
Og han får ikke ta det fra meg.
Unnskyld! Jeg er så lei for det.
Jeg trodde du var en ork!
Det går bra. Det gjør ikke vondt.
Selvfølgelig gjør det vondt, jeg stakk deg i låret!
Det kunne vært verre.
-La meg trekke den ut. -Nei, ikke...
-Du skal la den være! -Hva?
Ja! Du skal la kniven være.
-Jeg har aldri blitt stukket! -Ikke jeg heller!
Er det fortsatt ikke vondt?
Nå gjør det vondt.
Unnskyld. Jeg...
Her.
Nei, stopp. Jeg gjør det.
La meg.
Jeg er Estrid.
Isildur.
Du er fra over havet. Var du på vei mot fjellryggen?
De overlevende venter på oss der vi slo leir.
Min far også.
Jeg tror du er for sen.
Du kjenner ikke min far.
Du har allerede vært der, eller hva?
Jeg lette også etter noen.
Bare hovavtrykk og gjørme er igjen.
Men... jeg fant dette.
Her. Og en rute er markert.
"Pelargir".
Så klart. Far dro ikke, han ledet alle sammen dit.
Dine folk også, med flaks.
PELARGIR GAMMEL NÚMENOREANSK BOSETNING
Jeg så ikke noen skip i havnen.
Hold håpet oppe.
Det er umulig å si hvem vi finner der nede.
Håper du også å finne frender?
Min forlovede.
Ikke gjør det.
-Hva skjedde? -Orker.
Var på vei til Pelargir da de overfalt meg.
-De tok alt. -Kan du reise?
Se på meg.
Vi bør fortsette.
Vi kan i det minste gi ham noe å spise.
Estrid, løp!
Ta tak!
Berek!
Du burde ha lyttet til jenta.
Hent hesten. Hopp på. Kom igjen!
Hjelp!
Ned. Kom igjen.
Takk.
Det er Isildur. Husker du?
Alvers minner blekner ikke.
Villfolkene er mange ganger flere enn oss i disse skogene.
Jeg kan ikke forlate hesten min.
Ordne opp i dine egne ting.
Jeg har mine egne å ta meg av.
I Pelargir.
Hvilke ting?
Narvi, Narvi! Fortell kongen om...
Vi gjør det vi kan. Jeg forstår.
Vi skal gjøre det vi kan.
Jeg vet det.
Narvi, vet kongen at barna er sultne?
Vær tålmodige.
Narvi, kom igjen.
Si sannheten, Narvi.
Jeg skal snakke med kongen nå.
Snakk med kongen på våre vegne.
Narvi.
Herre. Mathandlerne er utenfor.
De vil be deg om å åpne de kongelige kornlagrene.
Hvor lenge vil reservene vare?
Så vidt vi kan fastslå... Tre måneder.
Send dem inn.
Herre.
Du kan gå.
Celebrimbor hevder at disse ringene vil gi oss makt til å løse vårt dilemma.
Jeg følte det var min plikt som dverg å gi deg tilbudet hans.
Var det alt du kom for å si?
Nei.
Hva mer?
At jeg er din sønn.
Jeg er hard som deg, sta som deg.
Like dekket av stolthet. Og...
Jeg tok feil.
Det var galt av meg å ringeakte deg.
Og...
Unnskyld.
Du ser forferdelig ut.
Gruvearbeidere har harde never.
Slagene deres lander hardt.
Vent til barna dine vokser opp.
Far...
Jeg stoler ikke på denne kraften i Eregion.
Du sa en gang
at alvenes skjebne avgjøres av klokere sinn enn våre egne.
Å prøve å endre den, å prøve å lure døden,
kan føre til en enda større ulykke.
Jeg undres...
Hva om du hadde rett?
Lærte moren din deg å gjøre dette?
Hva skjedde?
Hva tror du skjedde?
Jeg klarte ikke å stanse Adar. Eller å beskytte henne.
Jeg trodde hun ble bedre.
Det er en styggedom i orkepiler som ikke lett glemmes av menneskekjøtt.
Det gleder meg å se deg, Isildur.
Så få av dem som sov i ilden, nådde så langt,
unntatt de som tok Adars merke.
Skulle gjerne ha delt lettelsen med din far.
Han forlot deg ikke.
Númenor kommer tilbake.
Familien din blir hel igjen.
De er heldige som har deg her.
Landsbyen trenger en helbreder.
Deres helbreder ble brent på bålet.
Hva vet du om Beleriand?
En alveby, var det ikke?
Et helt alverike.
Jeg ble født der.
Nå ligger det under bølgene.
Jeg følte slikt sinne etter at det falt.
Mot Morgoth.
Men jeg følte mest sinne mot meg selv.
Det er en tørst som aldri kan slukkes, Teo.
Og til slutt vil den drikke deg tørr.
Greit. Flere kan gjøre det samtidig.
Alle de årene du overvåket oss...
Kjente du noen gang faren min?
Nei, det gjorde jeg ikke.
Ikke jeg heller.
Men jeg vet at han ikke var deg.
Og alt du var for meg, er aske nå.
Så for min del trenger vi aldri å snakke igjen.
Hent mer av den veden, gutt.
Ja, fra den stabelen der.
Denne er fra gamle Númenor.
Litt av en fontene, spytter knapt en dråpe.
Det er ingen fontene, men en akvedukt.
Den skal bringe vann inn i hjemmene deres.
Mennesker kan ikke bygge slike ting.
I Númenor kan vi det. Du skulle sett det.
Hvis det er så storveies, hvorfor dro du?
Jeg hørte det var flottere ting i Midgard.
Vil du ha hesten din tilbake?
Vet du hvor han er?
Møt meg her. I natt når månen står opp.
Ta med deg et sverd.
Ikke brenn deg.
Noe nytt om din tiltenkte?
Nei.
Han klarer seg, hvis han er halvparten så sterk som deg.
Jeg er ikke så sterk som du tror.
Det er vanskelig å ikke klandre meg selv.
For hva da?
Å være i live.
For å ha overlevd. Når så mange andre ikke gjorde det.
Jeg var ti da jeg mistet moren min.
Svømte lengre ut enn jeg skulle.
Ble tatt av en tidevannsstrøm.
Hun druknet.
For å redde livet mitt.
Etter at moren min...
Jeg lurer på hvordan det er for henne nå.
Iblant ser jeg min i drømmer.
Du synes å ha sluttet fred med det.
Nei.
Sannheten er at det jeg nettopp fortalte deg...
...er det ingen hjemme som vet.
Jeg sa bare at hun druknet.
Ingen vet at det var min feil.
Siden har jeg følt meg forpliktet.
Til å prøve å gjøre noe enestående.
Noe spesielt.
Til å prøve å gjøre meg fortjent til det.
Jeg vet ikke om du kan gjøre deg fortjent til noe sånt.
Du må bare ta imot det, som en gave.
En hun ga frivillig fordi du var dyrebar for henne.
Isildur.
Det er knapt noe kjøtt på denne.
Nei. Jeg måtte spare. Det er knapt noe igjen i skogen uansett.
-Fellene er som oftest tomme nå. -Det blir bare verre, ikke sant?
-Dette gjør oss ikke mette. -Nei.
Men kulden er det verste, eller hva?
Vi har lite ved, og jeg tror vi trenger...
Cuthbert sa nettopp at om vi velger det rette,
blir vi ikke regnet på i kveld.
Så kaldt.
Nok. Vi har ikke spist i hele dag.
Foretrekker du at vi alle blir syke nå?
Bitende kaldt.
Rottene har visst heller ikke hatt noe å spise.
-Vi nærmer oss. -Flytt deg, gutt.
Det er noen der ute.
Bare traverne vi stjal. Jeg skal roe dem ned igjen.
Kan jeg få dele bålet?
Hva gjør du her ute i mørket, gutt?
Har du mistet mora di?
Jeg er en av dere.
Jeg tjener Adar.
Det er ikke Adars merke.
Det beviser at jeg har gjort mer for ham enn dere kan hevde.
La oss få se.
Se hvor velfødd han er. Jeg vedder på at han er fra Pelargir.
Er du her for å angripe oss? Som dine folk angrep de andre?
Vi angrep dere aldri.
Dere angrep tre av leirene våre.
Hold ham!
Nei!
Det er et bakhold!
Hjelp!
Isildur!
Teo! Teo!
Løgndronning!
Hun er ikke skikket til å herske!
Ingen stemme utenom en konges eller dronnings bønn
er tillatt under denne seremonien.
Men likevel...
...er Númenors sorg hellig for meg.
Deres smerte, en bønn innenfor disse veggene.
Jeg hører deres sorg og deres vrede.
Jeg deler dem.
Vi har spilt blod, og andre har spilt vårt.
Men vit dette... Vi vil finne vår vei.
Om det er andre her som vil snakke...
...spør dere først om dette:
Hvem snakker dere for?
For dem vi allerede har begravet?
For riket deres?
Eller for dere selv?
For Isildur.
Med sine siste ord snakket kongen til meg,
og sa at det var fra denne... hun søkte råd.
Det er på grunn av denne at våre frender døde i Midgard!
Alvesteinen er deres dronning!
Vær stille!
Løgn.
Númenors sanne hersker ville aldri stole på en alvisk gjenstand.
Ta den bort og ødelegg den.
Nei!
Palantíren er min.
Vi trenger den.
-Alvetrolldom! -Morder!
Løgndronning! Løgndronning!
-Mørk magi! -Til dronningen.
-Stans! -Trekk tilbake.
Míriel!
-Min dronning! -Míriel!
Redd min dronning!
Míriel!
Ta hånden min.
Míriel!
Pharazôn! Pharazôn! Pharazôn!
Ørnen velger Pharazôn!
Pharazôn! Pharazôn! Pharazôn!
Tekst: Fredrik Lingaas
Kreativ leder Heidi Rabbevåg