DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Bun-venit în Mordor!
Îi juri credință lui Adar?
Nu mai are cine să semene frică în noi.
A mai rămas cineva. Un vrăjitor din vechime.
Eliberează-i pe ai mei, și-ți voi spune unde-l găsești.
Îl vei putea astfel nimici.
Mamă!
Un munte a început să scuipe foc.
Cutremurele ce le-a zămislit s-au răspândit prin oasele pământului,
dărâmându-ne puțurile de lumină.
Lațul întunericului se strânge în jurul Khazad-dûmului.
Nu mai auzim munții.
Întreg Pământul de Mijloc se leagănă pe buza prăpastiei.
Inelele Puterii sunt ultima noastră nădejde de-a întoarce lumina.
E un soi de invitație...
de la Seniorul Celebrimbor.
Insula Regat Númenor.
Au fost cândva Șapte Pietre Atotvăzătoare.
Asta i-a fost încredințată tatălui meu.
Cine-i gata să jure c-o va apăra pe regina noastră regentă?
O voi sluji!
- O voi sluji! - O voi sluji!
- Pharazôn! - Urmează-mă!
De ce nu i-a pus capăt?
- Îi e credincios. Fie cu temei... - Fie fără.
O ține sceptrul vara ta, dar lumea te ascultă pe tine.
- Cu ajutorul lor, ai putea... - Ce?
Să-ți dovedești influența.
- Adăpostiți-vă! - Regina!
Nu!
Isildur!
Unde mi-e fiul?
Ce e?
Ce vezi?
STĂPÂNUL INELELOR: INELELE PUTERII
Dă-mi-l mie!
Nu!
Te duci acasă, auzi?
Vii cu noi.
Te rog, Berek!
- Te rog! - Nu te ascultă.
Nu ne ascultă pe niciunul.
Nu te teme, copitatule!
N-o să te mâncăm... deocamdată.
Te-am găbjit!
Nu! Încă nu!
Haida!
- Ne scapă! După el! - Nu! Lasă-l să plece!
Acolo-i Codrul Întunecat.
Nimeni nu mai iese viu de-acolo.
Berek!
Băietane!
Fugi, Berek!
Fugi!
I-a ocrotit pe Credincioși când era rege. Îmi va lipsi.
Vorbești cu ușurință de regi răposați,
dar refuzi să rostești numele fiului tău.
Greșești că te-nvinovățești. Adevărata vină o poartă altul.
Ce vrei să spui?
Ascultă-mă, insula noastră va cădea, dar încă mai e vreme...
Ce e?
Măria Ta!
Căpitane!
Ce-ți văd ochii?
Au sosit nobilii de la Miazănoapte.
S-ar părea că Seniorul Belzagar a venit să-i onoreze.
Nu poți onora când n-ai onoare.
Își pleacă urechea la spusele lui Pharazôn sau invers?
Invers.
Măria Ta?
Așa-i răsplătim pe cei căzuți?
- De-abia am început să... - Nu!
Stați!
Spune-mi!
Pe cine ai pierdut?
Pe fiul meu.
Posesiile tatălui tău?
Nu te-am auzit când ai intrat.
Bunurile morților
ajung chei găunoase împlântate în uși pe veci închise.
Mi-aduc aminte când a murit tata.
Priveam pocalul pe jumătate plin cu vinul ce-l băuse c-o seară înainte.
Să arunc vinul, aș fi simțit că-l vând pe tata.
Unde mai pui că ura să irosească vinul bun!
Așa că l-am băut.
Ce cauți aici?
Arată-mi ce ascunzi la spate, și îți voi spune.
Nimic, vere.
Dar e timpul să alegi.
Hlamida.
Purpurie, să vestească Númenorul de mâine, ori albă, să-i oglindească trecutul?
Care-i prilejul?
Încoronarea ta.
Ne-am plâns destul morții.
A sosit vremea să ne grijim de trebuințele celor vii.
Tata a purtat veșmânt alb.
Atâta mi-aduc aminte.
Veștmânt alb și un vultur.
Arareori se întâmplă ca vulturii să cinstească încoronarea.
De s-ar înfățișa unul la încoronarea ta, ar fi semn bun în ochii poporului.
Veștmânt alb, atunci.
Mie drag mi-e roșul.
„Asemeni soarelui-n zori, se-nalță noul suveran. ”
Poporul va-nțelege că are-n față alt soi de cârmuitor, pentru vremuri noi.
Oamenii jinduiesc după schimbare.
Veșmânt alb. E mai smerit.
După voia ta!
Îi seamănă lui tătâne-su. În veci n-o să se schimbe.
Suferă de beteșug. Nu-i chip să mai domnească.
De ce râzi? Ăsta-i adevărul.
Vorbește berea-n glasul lui. Înțelept ar fi să-i pui cep.
Chiar și așa, băiatul nu greșește.
Era cât pe ce să fii ales în locul ei.
Mulți băștinași cred că ești mult mai îndreptățit să urci pe tron.
Sătui de războiul lui Míriel, mulți sunt gata să te sprijine din nou.
„Mulți” nu-s destui s-o văduvească pe regină de tron.
Regină regentă.
Și nevăzătoare.
Dar dacă ar fi cineva care ar ști să-i prefacă pe cei „mulți” în „destui”?
De știu asemenea lucrare, de ce nu-i dau glas?
De teama celor ce s-ar putea petrece.
Nu ai de ce te teme la masa asta, copilă.
Eärien?
Am simțit că-i vocea ta.
Valandil.
Credeam că breslașilor le place
traiul în părțile cu bun renume ale urbei.
Ce căutați în Mahalaua Veche?
Am venit să îngropăm un rege.
Odihnă veșnică să-i hărăzească valarii!
Mi-ar fi plăcut să fiu de față.
Mare păcat că ostașii de rând n-au fost chemați!
Mă mir, la ce pleavă a fost invitată.
Îmi pare mie sau mi-ai jignit tatăl?
Nu, aș zice că te-am jignit pe tine.
Mi-am vărsat sângele alături de regină, pe câmpul de luptă.
Am văzut-o cum s-a aruncat în flăcări, să salveze vieți...
să caute să-și salveze fratele.
De mai aud vorbe de ocară pe numele reginei, tu ai să te alegi c-un beteșug.
Mi-a fost vorba destul de limpede?
Sau vrei să ajungem la învoială prin alte mijloace?
Destul de limpede pentru azi.
Aș zice că se mai cuvine o bere.
Ce voiai să spui, Eärien?
Am găsit ceva...
ceva tainic...
ceva primejdios...
ceva oprit.
Aproape am terminat pregătirile, Tată-stăpân.
Dar... Nu ne mai pasc primejdiile aici.
Avem o casă.
E musai să mergem iar la război?
Mi-ai zis că Sauron e mort. De ce să-l tulburăm?
Sunt primejdii pe lumea asta a căror povară doar un tată o poartă.
Iar a feciorului e să-l creadă.
Crede-mă, fiule,
când îți spun că nu vom fi cu adevărat izbăviți de primejdii
până nu vom ști fără tăgadă că Sauron nu mai e.
Facă-se voia ta, Tată-Stăpân!
Hai, șterge-o!
Damrod! Trol din Ered Mithrin.
Ucigaș al uriașilor de piatră.
Mâncător de oase de dragon.
Fii binevenit!
S-ar zice că ai primit misiva.
Unde e Sauron?
Bun-venit! Vă mulțumesc că ați bătut atâta drum.
Nu-i nevoie să vă tăinuiți necazurile aici.
N-avem de gând să profităm de ele,
ci doar să vă ajutăm.
Așa cum ați făcut-o și voi cândva.
Și, mă rog, ce ajutor ne-ai putea tu da?
Inele.
Pentru cei mai puternici seniori gnomi de pe Pământul de Mijloc.
Ne-ai chemat aici ca să neguțăm giuvaiericale?
Puterea acestor inele o va întrece pe cea a oricărui lucru făurit
de mână de gnom, om sau elf.
Vor fi Inelele Puterii.
Vor avea puterea să vă tămăduiască muntele.
Așa cum ne-au tămăduit Copacul cel Mare.
Elrond...
Mithrilul?
Mithrilul ne-a schimbat soarta.
Socotesc că poate face la fel pentru voi.
Chiar pentru toate semințiile Pământului de Mijloc.
Dacă ne vom îngriji să nu vă lipsească. Am înțeles eu bine?
Mithril în schimbul Inelelor. Da.
Mărinimoasă ofertă, Mărite Celebrimbor,
dar de ce n-o înfățișezi înaintea regelui?
Durin cel Bătrân a șovăit mereu
la gândul de-a primi ajutor din afară.
Dacă, însă, propunerea noastră ar ajunge la el
pe buzele unuia din neamul lui...
Eu și tata nu prea ne vorbim.
Voiește să zică...
Mai degrabă ai convinge un orc
să facă băi de soare decât să ne aduni pe amândoi în aceeași odaie.
Mă tem că nu v-aș fi de ajutor.
V-am chemat ca să vă ajutăm noi.
De i-ai aduce tatălui tău o cale de a-și salva regatul,
i-ai recâștiga prețuirea.
Poate chiar și moștenirea.
Iertată-mi fie întrebarea, dar cine ești matale?
Îmi cer iertare. E...
Un prieten. Al elfilor.
Și al gnomilor. Atâta tot.
Am priceput. Dar Elrond unde-i?
E prins, cu trup și suflet, în reclădirea Lindonului.
Nu zău?
Crede-mă, Heraldul Elrond a zis că-l roade doar un gând:
să-și ajute prietenii gnomi.
Te zugrăvește cu-atâta căldură.
Ciudat!
Nu te-a pomenit niciodată. Senior...
Annatar.
Elrond a zis că niciun gnom nu te întrece-n înțelepciune.
E adevărat sau poate s-ar cuveni să neguțăm cu altcineva?
Domniilor Voastre, ne-ați potopit cu gânduri.
Un bob zăbavă, să ne cugetăm, s-ar găsi?
- Mă tem că... - Firește!
Nu vă pripiți!
Ce-a fost în mintea ta? Voiai musai să pui paie pe foc?
Ipochimenul ăla de Annatar
nu-l cunoaște neam pe Elrond.
De unde știi?
Pentru că Elrond n-ar spune vorbe dulci despre mine.
Și nu ți-e câtuși de puțin inima mai ușoară?
Ba da, dar inele fermecate?
Nu-ți pare cam năstrușnic?
Asta va hotărî tatăl tău.
Nu cred să-i vină prea ușor când nici n-a auzit propunerea.
Vasăzică, asta era?
N-am dreptate?
Mai curând ai lăsa muntele nostru să se prăpădească
decât să-ți ceri iertare.
Mai curând ne-ai pune să mâncăm râme decât să recunoști că ai...
N-am greșit.
Ai dreptate.
Dar greșești acum.
N-au decât să fie și cercei fermecați!
De există vreo umbră de soluție, oricât de nebunească ar suna,
se cuvine să ne înștiințăm regele.
Ori îi dai tu de știre tatălui tău, ori îi dau eu.
Este o vorbă în Khazad-dûm:
„Picătură cu picătură, crapă bolovanul. ”
Ai răbdare cu ei!
Răbdarea e-o marfă tare scumpă.
Dacă prinde de știre Măritul vostru Rege...
Ce vrei să spui?
Nu, nu se cuvine.
Nu. Grăiește! Fără cimilituri.
Măritul vostru Rege îi socotește pe gnomi nevrednici de asemenea putere.
La drept vorbind, a poruncit să nu mai făurim alte Inele.
Adevărul e că nici nu știe că mă aflu aici.
Nu văd cum l-ar putea privi purtarea mea, la mine acasă.
- Celebrimbor... - Nu!
Sunt în primejdie nenumărate vieți.
Nu-i timp să ne răcim gura degeaba, să-l convingem cine-i vrednic de ajutor.
Și totuși, mai devreme sau mai târziu, Gil-Galad va afla adevărul.
Și dacă nu-l va afla?
Ce faci?
Îl felicit pe Măritul Rege pentru lucrarea Celor Trei Inele
și îl înștiințez că voi închide forja,
făgăduindu-i că voi purcede spre Lindon când îmi va îngădui vremea.
Te-ncumeți să-ți amăgești regele?
Mă-ncumet să câștig timp, să ne săvârșim lucrarea.
Un ev întreg m-am pregătit pentru această clipă.
Am fost calfă, am învățat,
am suit până pe vârful meseriei mele.
E clipa mea de glorie.
Iar el n-o să mă lipsească de ea.
Iertare! Îmi cer iertare!
Am crezut că ești un orc!
Nu-i bai. Nu mă doare.
Nu te doare? Ba bine că nu! Te-am înjunghiat în pulpă!
Se putea și mai rău.
- Stai să-l scot! - Nu...
- Mai bine-l lași în rană. - Da?
Da! Când ești înjunghiat, lași tăișu-n rană.
- N-am mai fost înjunghiată! - Nici eu!
Sigur nu te doare?
Acuma, da.
Iertare!
Ia să văd!
Stai! Mă oblojesc eu.
Lasă-mă pe mine!
Estrid mă cheamă.
Isildur.
Ești om al mării. Voiai s-ajungi pe culme?
Supraviețuitorii ne așteaptă unde am pus tabăra.
La fel și taica.
Aș zice că i-ai ratat.
Nu-l cunoști pe tata.
Ai fost deja acolo, nu?
Căutam și eu pe cineva.
N-am dat decât peste urme de copite și mocirlă.
Dar am găsit asta.
Ține! Și e-nsemnat un drum.
„Pelargir. ”
Firește! Tata n-a plecat. Și-a condus semenii acolo.
Nădăjduiesc că și pe-ai tăi.
PELARGIR - VECHE AȘEZARE NÚMENÓREANĂ
N-am văzut nicio corabie în port.
Nu deznădăjdui!
Cine știe pe cine aflăm acolo!
Nădăjduiești să-i afli și pe ai tăi?
Pe cel făgăduit mie.
Nu coborî!
- Ce s-a-ntâmplat? - Orcii.
Mă duceam la Pelargir când mi-au tăiat calea.
- Mi-au luat totul. - Puteți merge?
Uită-te la mine!
Am face bine să plecăm.
Măcar să-i dăm ceva de mâncare.
Fugi, Estrid!
Prinde-l!
Berek!
Trebuia s-o asculți pe fată.
Fugi! Adu calul! Urcă! Iute!
Ajutor!
Mai iute! Capul jos!
Îți mulțumesc.
Sunt eu, Isildur. Mă mai ții minte?
Amintirile elfilor nu pălesc niciodată.
Sălbaticii din pădurile acestea sunt mult mai numeroși decât noi.
Nu pot să-mi las calul la voia întâmplării.
Rezolvă-ți treburile după cum crezi de cuviință.
Am și eu treburile mele.
În Pelargir.
Ce treburi?
Narvi! Zi-i regelui despre...
Facem tot ce putem. Am priceput.
Ne vom da silința.
Știu.
Știe regele că pruncilor le e foame, Narvi?
Răbdare!
Hai, Narvi!
Grăiește adevărul, Narvi!
O să grăiesc cu Regele într-o clipă.
Spune-i Regelui păsul nostru!
Narvi!
Măria Ta, neguțătorii de grâne așteaptă afară.
Au venit să te roage să deschizi hambarele domnești.
Cât timp vor ține grânele?
După socoteala mea și-a altora... trei luni.
Zi-le să intre!
Prea bine.
Poți să pleci.
Celebrimbor zice că Inelele astea ne vor da puterea să ieșim din încurcătură.
Mi-am zis că e datoria mea de gnom să-ți înfățișez propunerea lui.
Și doar atâta ai să-mi spui?
Nu.
Și mai ce?
Că sunt fiul tău.
La fel de aspru și de încăpățânat ca tine.
Pitit sub aceeași platoșă a mândriei. Și că...
am greșit.
Am greșit că nu ți-am arătat cinstea cuvenită.
Și că...
îmi cer iertare.
Arăți cumplit.
Minerii au pumnii plini de bătături.
Nu ți-ai dori să-ți mângâie figura.
Stai să-ți crească plozii!
Tată...
n-am încredere în puterea asta din Eregion.
Mi-ai zis cândva
că soarta elfilor e rânduită de minți mai înțelepte ca ale noastre.
Că a încerca să-i schimbi cursul, a încerca să păcălești moartea
ar aduce o nenorocire și mai mare.
Mă tot întreb...
Dacă ai avut dreptate?
Maică-ta te-a învățat asta?
Ce s-a-ntâmplat?
Tu ce crezi?
N-am izbutit să-l opresc pe Adar... și să o apăr pe ea.
Îmi părea că se întremează.
Săgețile orcești poartă o otravă ce coclește în mădularele omului.
Inima-mi se bucură să te vadă, Isildur.
Puțini din cei care au trecut prin foc au scăpat cu zile,
afar' de cei ce au primit semnul lui Adar.
Cât aș fi vrut să-mi împart bucuria cu tătâne-tu!
Nu te-a părăsit.
Númenorul se va întoarce.
Îți vei vedea familia reîntregită.
Sătenii au noroc să te aibă.
Satului îi trebuie un tămăduitor.
Tămăduitorul lor a ars pe rug.
Ce știi despre Beleriand?
Orașul elfilor, nu?
Un întreg tărâm elfesc.
Acolo m-am născut.
Acum zace sub ape.
Am fost nespus de mânios după ce a căzut.
Mânios pe Morgoth.
Dar mai ales pe mine.
E o sete ce nu poate fi ostoită, Theo.
O sete care-ți va sorbi și ultima suflare.
Da, mergi și fă la fel.
În toți anii în care ne-ai vegheat...
l-ai cunoscut vreodată pe tata?
Nu.
Nici eu.
Dar știu că nu-i semeni.
Orice ai însemnat pentru mine, în cenușă s-a prefăcut.
În ochii mei, străini suntem de-acum.
Mai adu-mi niște lemne, băiete!
Da, din maldărul ăla.
E din vechiul Númenor.
Halal fântână! De-abia picură.
Nu e fântână, ci apeduct.
Are menirea să aducă apa în case.
Oamenii nu-s în stare să facă așa ceva.
În Númenor, sunt. Să vii să vezi!
De e așa măreț, de ce-ai plecat?
Am auzit de lucruri mai mărețe în Pământul de Mijloc.
Vrei într-adevăr să-ți recapeți calul?
Știi unde e?
Ne vedem aici diseară, când răsare luna.
Să nu vii fără sabie!
Să nu te arzi!
Ai vreo veste de la logodnic?
Nu.
Va izbândi. Și numai pe jumătate puternic ca tine dacă e, nu mă-ndoiesc.
Nu sunt așa de puternică precum crezi.
E greu să nu mă învinovățesc.
Pentru ce?
Pentru că sunt în viață.
Pentru că am scăpat. Când atâția alții au pierit.
Aveam zece ani când s-a prăpădit mama.
Am înotat mult mai departe decât aveam voie.
M-a prins un vârtej.
S-a înecat.
Salvându-mi viața.
După ce mama...
Mă tot întreb cum o fi pentru ea acum.
Uneori, o văd pe a mea în vis.
Pare că ți-ai găsit liniștea.
Nu.
Adevărul e că nimeni de acasă nu știe
ce ți-am zis adineauri.
Le-am zis doar că s-a-necat.
Nimeni nu știe că e vina mea.
De-atunci, simt că am o datorie.
Să încerc să fac ceva neobișnuit.
Ceva aparte.
Să-ncerc să arăt că merit jertfa ei.
Nu cred că poți să arăți că meriți așa ceva.
Cred că se cuvine s-o primești ca pe un dar.
Un dar pe care l-a făcut de bunăvoie, de cât de drag îi erai.
Isildur!
N-au pic de carne pe oase.
Da. A trebuit să păstrez. Nu prea mai găsești nimic în pădure.
- Capcanele le găsesc mai mult goale. - E tot mai greu, nu?
- N-o să ne umplem burțile. - Nu.
Și totuși, frigul te dă gata, nu?
S-au împuținat buștenii, și știu că ne trebuie...
Cuthbert zicea că, dacă-l alegem pe cel potrivit,
n-o să ne plouă la noapte.
Îngheț de frig!
Gata cu văicăreala! N-am mâncat toată ziua.
Și ai vrea să ne îmbolnăvim de data asta?
Mușcă frigul al naibii!
După cum se vede, nici șobolanii n-au avut de mâncare.
- Suntem aproape. - Dă-te, flăcău!
Nu suntem singuri.
Sunt bidiviii de i-am furat. Mă duc să-i liniștesc iar.
Pot sta și eu la foc?
Ce cauți aici, în miez de noapte, băiețaș?
Ai pierdut-o pe mămica?
Sunt de-ai voștri.
Îl slujesc pe Adar.
Ăsta nu-i semnul lui Adar.
E dovada că am făcut mai multe pentru el decât vă puteți lăuda voi.
Ia să vedem!
Ați băgat de seamă ce ghiftuit e? Pun rămășag că e din Pelargir.
Ai venit să ne ataci, flăcău? Cum au făcut semenii tăi?
Nu v-am atacat niciodată.
Ne-ați atacat trei tabere.
Țineți-l!
Nu!
Ni s-a întins o cursă!
Ajutor!
Isildur!
Theo!
Regina amăgelilor!
Nu are căderea să cârmuiască!
Doar vocea unui rege sau a unei regine, în rugăciune,
se poate auzi la această ceremonie.
Cu toate astea...
suferința Númenorului e sfântă pentru mine.
Durerea voastră e rugăciune între acești pereți.
Vă aud obida și furia.
Și le împărtășesc.
Am făcut vărsare de sânge, dar am și sângerat.
Dar credeți-mă... Ne vom găsi calea.
De se mai află alții printre noi ce simt nevoia să grăiască...
s-ar cuveni să vă întrebați mai întâi
în numele cui ridicați vocea?
În numele celor răposați?
În numele regatului?
Sau al vostru?
Al lui Isildur.
Regele mi-a vorbit pe patul de moarte
și mi-a zis că ea-și apleacă urechea la ăsta.
Din cauza lui rubedeniile noastre au murit în Pământul de Mijloc!
Această piatră elfească e regina voastră!
Liniște!
Scorneli!
Adevăratul cârmuitor al Númenorului nu s-ar încrede într-o unealtă elfească.
Să fie distrus!
Nu!
Palantírul e al meu.
Ne este de trebuință.
- Vrăji elfești! - Ucigașo!
Regina amăgelilor!
- Magie neagră! - Pentru regină!
- Încetați! - Pe loc repaus!
Míriel!
- Măria Ta! - Míriel!
Salvați-o pe regină!
Míriel!
Ia-mă de mână!
Míriel!
Pharazôn! Pharazôn!
Vulturul e de partea lui Pharazôn!
Pharazôn! Pharazôn!
Subtitrarea: Cristian Brînză
Redactor: Aura Marinescu Nour