‫בפרקים הקודמים...‬
‫עלעלתי בספר הישן של סדוק.‬
‫בני הרפוט כנראה עברו פה לפני זמן רב.‬
‫האיסטר ייכנע לי, כי אחרת‬
‫אשחוט את הזוטוניות שהוא מכנה ידידות.‬
‫נורי!‬
‫היית בדרך אל קו הרכס?‬
‫הניצולים יחכו לנו במקום שבו הקמנו מחנה.‬
‫- גם אבי. - אני חושבת שאולי פספסת אותם.‬
‫- גם את מקווה למצוא קרובי משפחה? - את ארוסי.‬
‫אפילו אם הוא רק חצי חזק ממך, אני בטוח בכך.‬
‫אני לא חזקה כמו שאתה חושב.‬
‫כל מה שהיית בעבורי הפך כעת לאפר.‬
‫אז מבחינתי, אנחנו לא צריכים לדבר שוב לעולם.‬
‫אתה באמת רוצה את סוסך בחזרה?‬
‫- אתה יודע איפה הוא? - תפגוש אותי פה. הלילה.‬
‫מה אתה עושה פה בחושך, ילד?‬
‫זה מארב!‬
‫ההכנות הושלמו כמעט, האדון-האב.‬
‫אנחנו חייבים לצאת שוב למלחמה?‬
‫לעולם לא נהיה מוגנים לגמרי,‬
‫עד שנוודא שסאורון לא קיים יותר.‬
‫מרגע שענדתי את הטבעת הזאת קלטתי‬
‫הצצות לעולם הנסתר...‬
‫כל המכתבים שלנו לקלברימבור לא נענו.‬
‫אני חוששת שסאורון אולי בארגיון.‬
‫המלך העליון הסכים לשלוח אותי לשם עם משלחת קטנה,‬
‫לוודא שקלברימבור ועירו מוגנים.‬
‫תפקידו של אלרונד אינו להצטרף למשלחתך,‬
‫אלא להוביל אותה.‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫עדיין אין חדש מקלברימבור...‬
‫אם נעבור בגשר אקסה, ארגיון תהיה במרחק של קצת פחות מ-730 ק"מ.‬
‫נצטרך קשת, שני סייפים. אני בטוח שתוכלי להמליץ על מבחר.‬
‫בוטח? בי?‬
‫אתה משוכנע שזה נבון, המפקד?‬
‫המלך העליון הפציר בי למנות אותך כסגן ראשון.‬
‫אבל אם נראה לך שהתפקיד לא לרמתך, אבחר במישהו אחר.‬
‫- כן. - "כן", מה?‬
‫כן, אני יכולה להמליץ על קשת ושני סייפים.‬
‫את מי עוד ניקח איתנו, המפקד?‬
‫ברקים?‬
‫אין כוח ארצי שמסוגל לגרום לזה.‬
‫זו מלאכתו של סאורון.‬
‫קמניר. אילו מסלולים אחרים אפשר לבחור?‬
‫כדי לעקוף את זה, או שנפנה צפונה,‬
‫ונוסיף שבועיים למסענו...‬
‫או?‬
‫שנלך דרומה. דרך הגבעות של טירן גורתאד.‬
‫זה יביא אותנו לארגיון הרבה יותר מהר.‬
‫יש בגבעות הללו רוע.‬
‫קדום ומלא בזדון.‬
‫סאורון רוצה שנלך בדרך הזאת. עלינו ללכת בדרך אחרת.‬
‫אין ספק שהאויב משגיח על שתי הדרכים.‬
‫בגלל ההתמוטטות, עוד יותר מהותי שנגיע אל קלברימבור במהרה.‬
‫לא נגיע לשום מקום במהרה אם ניפול למלכודת.‬
‫נלך דרומה.‬
‫המפקד, עליי למחות.‬
‫דעתך בעניין נשמעה.‬
‫אלרונד!‬
‫הדעה נשמעה, סגן.‬
‫נלך דרומה.‬
‫המשלחת הזאת לא תיוועץ בחפץ נוי, וגם את לא.‬
‫אם לא תצייתי לתנאים הללו, תעזבי כעת ותשובי ללינדון.‬
‫- הייתי רוצה. - אז מדוע לא תעזבי?‬
‫כי איני רוצה שאיש מהמשלחת יישחט.‬
‫כולל אותך.‬
‫נורי!‬
‫נורי! פופי!‬
‫תסלח לי. אני מניח שלא ראית אם עברו כאן צמד זוטוניות?‬
‫אני רואה שמצאת עז.‬
‫היא לא... בדיוק מה שחיפשתי.‬
‫טוב, יש מה שחיפשת‬
‫ויש מה שמצאת, לא כן?‬
‫צער בוא, צער שמח צלצולי שמחות‬
‫זבובנים בעשב דבורים בערבות‬
‫יש כמה כוכבים מעל הגבעה שלך.‬
‫יש כוכבים מעל רוב הגבעות.‬
‫אבל ידידותיי ואני חיפשנו את הכוכבים האלה.‬
‫קיוויתי ש...‬
‫אני מתנצל, רק רגע...‬
‫של שמש, כוכבים ירח וערפל‬
‫גשם ועננות‬
‫הענף... כמובן...‬
‫כן. זה בוודאי הוא.‬
‫פופי!‬
‫קומי!‬
‫- את רואה אותו? - את מי?‬
‫את מי את חושבת? את ידידנו, הזר הארור.‬
‫לא משנה איפה הוא, איפה אנחנו?‬
‫נורי! רוצי!‬
‫אני חושבת שנפטרנו מהם.‬
‫מאיפה באתן אתן?‬
‫אנחנו?‬
‫מאיפה אתה באת?‬
‫הראש שלי.‬
‫- גר פה. - גרים פה בני הרפוט?‬
‫מה זה הרפוט?‬
‫טוב, אתה...‬
‫מי אתה בדיוק?‬
‫אני אפאחד.‬
‫אתה לא יכול להיות "אף אחד".‬
‫טוב... ככה כולם קוראים לי.‬
‫אם כולם קוראים לך "אפאחד", אף אחד לא קורא לך איכשהו?‬
‫אימא שלי קוראת לי מרימאק.‬
‫אני פופי.‬
‫אני נורי.‬
‫מאיפה הבאת את המים האלה?‬
‫- דברי בשקט. - גנבת אותם, נכון?‬
‫גנבת אותם מהבאר. מהאנשים הגדולים.‬
‫- לאן אתה הולך? - לשומקום.‬
‫קח אותנו איתך.‬
‫סליחה. אסור לזרים להיכנס לכפר.‬
‫כפר? איזה כפר?‬
‫שום כפר! אין שום כפר!‬
‫תקשיב לי, אפאחד!‬
‫או שאנחנו באות איתך‬
‫או שאסגיר אותך בעצמי ברגע זה, גנב מים.‬
‫אתן עומדות לפגוש את הגונד, מנהיגת השיכון שלנו.‬
‫ואם תרצו שהיא תשקול בכלל לקבל אתכן, יש ארבעה כללים.‬
‫הראשון, לעולם לא להביט לה בעיניים.‬
‫בי"ת, תמיד לעמוד במרחק שלושה צעדים.‬
‫הרביעי, בחיים, לעולם, ויהי מה, אל תקראו לה "הגונד".‬
‫- ברור. - ברור.‬
‫אלה שלושה כללים או ארבעה?‬
‫לא ממש שמתי לב.‬
‫לכו לדרככם. תבלו!‬
‫קדימה. לשם.‬
‫זה בזכות אור השמש.‬
‫תראי שם.‬
‫יפה. לקט חדש. מוכן לקילוף.‬
‫- כובע גדול, כמו שלי! - כמו של אבא!‬
‫בני הרפוט שגרים במחילות?‬
‫- זה נראה לא טבעי. - כי אנחנו לא בני הרפוט.‬
‫אנחנו בני סטור.‬
‫בני סטור?‬
‫מה עלה בדעתך שהבאת אותן הנה? אף אחד לא כזה טיפש.‬
‫הן היו צריכות מקום מסתור.‬
‫כשחצי מהשדים שבמדבר מחפשים אחריהן?‬
‫אם נשים את המוח שלך בעוף דורס, הוא יעוף לאחור.‬
‫תהיי נחמדה אליו.‬
‫את מתחצפת אליי?‬
‫אה! זה היה הכלל הרביעי.‬
‫תנו לי סיבה אחת טובה שלא תהיו לטרף, איבר אחר איבר,‬
‫בידי בני הגאודרים שצדים אתכן.‬
‫קדימה, תשטחו את טענותיכן.‬
‫חציתי ברגל נהרות והרים‬
‫ומדבריות כדי לעזור לידידי למצוא את ייעודו.‬
‫ייעוד שבהחלט ייתכן שגורל העולם תלוי בו, כולל גורלך...‬
‫אמרתי סיבה אחת טובה.‬
‫הידיד הזה שלך... מי הוא בכלל?‬
‫- הוא ענק. - ענק?‬
‫- מה? כמו אלף? - גדול יותר.‬
‫אז הוא אלף ענק וגדול.‬
‫הוא לא אלף.‬
‫הוא מכשף.‬
‫המכשף היחיד תחת הרקיע הזה...‬
‫הוא מכשף האופל.‬
‫והידידה האחרונה שחסרה לנו, היא ידידה שלו.‬
‫תכפתו אותן.‬
‫- מה? - מה? לא.‬
‫מה? תשחררו אותה. איזה מכשף אופל?‬
‫האיסטר כבר הרבה יותר חזק מכפי שצפינו.‬
‫הוא יצר יש מאין סופת חול שהרגה שניים מאנשיי.‬
‫הוא מתקדם כעת צפונה.‬
‫לעבר... המתבודד.‬
‫ומה עם הזוטוניות?‬
‫אנחנו סורקים את המדבר ברגעים אלה. הן לא יחמקו מאיתנו לאורך זמן.‬
‫אני נשבע בחיי.‬
‫או שאתה טיפש מאוד, בן גאודרים,‬
‫או אמיץ מאוד.‬
‫תעסיק את עצמך רק בבנות ההרפוט.‬
‫אני אטפל באיסטר בעצמי.‬
‫תשחרר אותו.‬
‫אתה לא אמור להתעורר.‬
‫תאכל אדמה. תחפור עמוק.‬
‫תשתה מים.‬
‫תחזור לישון.‬
‫מי אתה?‬
‫מזמן לא קראו לי בשם כלשהו, אבל...‬
‫עוד בוויתיווינדל, אנשים קראו לי בומבדיל.‬
‫טום בומבדיל.‬
‫במערב שוקעת השמש בקרוב נגשש באפלה‬
‫אל תתביישי, גולדברי...‬
‫כשצל הערביים יורד את הדלת נשאיר לא נעולה‬
‫עשיתי כמיטב יכולתי לגלימתך המטונפת.‬
‫נו, תנקה ידיים, תשטוף פנים,‬
‫ואז תצטרף אליי ליד האח.‬
‫האם... יש מישהי איתך בחוץ?‬
‫חשבתי ששמעתי אישה שרה.‬
‫אישה? איזו אישה?‬
‫אין איתך פה אף אחד?‬
‫אתה פה.‬
‫כלומר, אני חושב כך. אתה פה?‬
‫כן?‬
‫אז מה קיווית למצוא תחת הכוכבים שלך?‬
‫לבטח לא את טום הקשיש.‬
‫קיוויתי למצוא את ידידותיי.‬
‫זה מוכיח מה הכוכבים יודעים, נכון?‬
‫הם צעירים, זה מה שהם.‬
‫שנה אחת חשוך,‬
‫ואחריה, אתה מרים מבט...‬
‫ויש ים של עיניים זעירות שמביטות אליך ממעל, מתבוננות.‬
‫הם חושבים שהם יודעים הכול, אבל הם צעירים.‬
‫עדיין צעירים.‬
‫מה אתה?‬
‫אתה עוד לא יודע מה שמי? זאת התשובה היחידה.‬
‫תגיד לי מי אתה,‬
‫בודד, בגפך, ונטול שם?‬
‫אבל אתה צעיר, ואני זקן.‬
‫הכי זקן, זה מה שאני.‬
‫מה הכוונה ב"הכי זקן"?‬
‫הכי זקן.‬
‫תזכור את דבריי, חבר,‬
‫טום היה קיים לפני הנהר והעצים.‬
‫טום זוכר את טיפת הגשם הראשונה ואת הבלוט הראשון.‬
‫הוא הכיר את החשכה תחת הכוכבים כשהיא הייתה חסרת מורא.‬
‫כל המקום הזה היה ירוק. עכשיו, כולו חול.‬
‫נאלצתי לבוא ולראות במו עיניי כדי להאמין.‬
‫אפילו שירת הציפורים לא חפה מפגע.‬
‫אפילו העץ שלך ששם. איירונווד הזקן.‬
‫חשבתי שזה...‬
‫שהוא... אולי יוכל להשאיל לי ענף.‬
‫היית צריך לנסות לבקש ממנו.‬
‫שקט, יארווין. שקט.‬
‫אני יודע.‬
‫הקסם הזה. אני יכול ללמוד אותו ממך?‬
‫ללמוד אותו? מה יש ללמוד במקום הזה?‬
‫אתה מפעיל כוח על עצים, על רוח ועל אש.‬
‫אתה מפעיל אותו כאילו הוא שייך לך.‬
‫כל הדברים שייכים לעצמם.‬
‫בדיוק כמו שאתה שייך לעצמך.‬
‫אז אולי תלמד אותי איך... להפעיל מטה?‬
‫המטה של מכשף הוא כמו שם.‬
‫אתה כבר יכול להפעיל אותו, אם תוכיח שאתה ראוי לו.‬
‫היום הוכחת שאתה לא ראוי. עדיין.‬
‫האם תהפוך לראוי... נגלה בקרוב.‬
‫מעולם לא הייתי אמור למצוא מטה תחת הכוכבים האלה.‬
‫הייתי אמור למצוא אותך, נכון?‬
‫מה יש?‬
‫אנחנו לא לבד.‬
‫מי הם?‬
‫למה הם צדים אותי ואת ידידותיי?‬
‫אתה לא האיסטר הראשון שאכל דבש ליד האח שלי.‬
‫לפני שנים היה אחד אחר.‬
‫מכשף האופל.‬
‫מה עלה בגורלו?‬
‫פעם הוא ביקש לשלוט בקסמים, כמוך.‬
‫כעת הוא שולט במרבית ר'ון.‬
‫והוא עדיין תאב ליותר.‬
‫אתה סבור שהרוע שלו יתפשט?‬
‫לא בלי בעל ברית עוצמתי אף יותר ממנו.‬
‫סאורון.‬
‫אם שתי הלהבות הללו יתאחדו לאחת,‬
‫השרפה תהיה אינסופית, עד שכל הארץ התיכונה תהיה אפר.‬
‫אתה יכול לעצור את זה?‬
‫טום הקשיש הוא נווד, לא לוחם.‬
‫מעשים גדולים נעשים בידי אלה שקיבלו אותם על עצמם.‬
‫ואני אלקט חבצלות, כל זמן שהן צומחות.‬
‫אתה מתכוון...‬
‫אתה מתכוון בידיי.‬
‫האם משימתי היא לעצור את האש?‬
‫האם משימתי היא להתעמת עם סאורון?‬
‫המשימה שלך... היא להתעמת עם שניהם.‬
‫אני מחכה לך.‬
‫מהו המקום הזה?‬
‫טירן גורתאד.‬
‫המוכר לבני האדם בתור ארץ הכוכים.‬
‫בימי קדם טמנו כאן את הלורדים והמלכים למנוחת עולמם.‬
‫אני לא חש פה שום מנוחה.‬
‫נראה שאפילו העצים חשים אי שקט.‬
‫אל חשש.‬
‫מתים לא מהווים איום.‬
‫תתקדמו הלאה.‬
‫קרים היד והלב והגוף‬
‫וקרה השינה תחת הטוף‬
‫לרגע חשבתי ששמעתי...‬
‫שמעת?‬
‫מה שמעת?‬
‫זה היה מעין שיר כמעט.‬
‫או זיכרון של שיר.‬
‫גלדריאל.‬
‫שריונות הסוסים שלהם מלינדון.‬
‫המלך שיגר מסר התרעה לקלברימבור.‬
‫המסר הזה?‬
‫עלינו לעזוב את המקום הזה.‬
‫- דאימור! - תיאחז בי!‬
‫אל תרפי!‬
‫קרים היד והלב והגוף‬
‫וקרה השינה תחת הטוף‬
‫לעולם לא תקום שוב במיטה עקודה‬
‫לעולם, עד שהשמש מכזיבה והלבנה אבודה‬
‫ברוח השחורה הכוכבים ימותו‬
‫תתכוננו.‬
‫מה הם?‬
‫רפאי כוכים.‬
‫לתקוף!‬
‫חדלו לירות חיצים!‬
‫הם עמידים לנשקים שלנו.‬
‫תחזיקו מעמד. בואו איתי.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫- תעזור לפתוח. - מה?‬
‫מהר!‬
‫סגן!‬
‫קחי את זה.‬
‫איך?‬
‫לפי המורשת,‬
‫רק החרבות שעמן הם נקברו ישקיטו יצורים כאלה.‬
‫אבל בני האדם שנקברו פה קבורים כבר יותר מאלף שנה.‬
‫לדעתי אפשר לומר בבטחה שמשהו עורר אותם.‬
‫לא.‬
‫מישהו.‬
‫התעוררות של רוע.‬
‫ברחבי כל הארץ התיכונה.‬
‫תיאו! תיאו!‬
‫- תיאו! - תיאו!‬
‫תיאו!‬
‫- תיאו! - תיאו!‬
‫הם השאירו את כל הנשקים שלהם.‬
‫לפרא, ראש גרזן שווה יותר מזהב.‬
‫משונה שהם לא לקחו אותם איתם.‬
‫בואו, כולכם! ממשיכים הלאה.‬
‫מכאן. בואו נלך.‬
‫אל תתייסר, נומנורי.‬
‫תיאו שרד דברים גרועים מזה.‬
‫הוא ישרוד את זה.‬
‫תיאו!‬
‫אתם שם. מכאן.‬
‫אני אומר שנפשוט על המחנות שלהם.‬
‫נתחיל מלחמה.‬
‫אנחנו כבר במלחמה, אנשי ים.‬
‫מה שאני ראיתי, איני סבור שנגרם מידי בני אדם.‬
‫הם לא בני אדם, הם חיות. הם יאכלו בשר אדם אם יהיו חייבים.‬
‫כל דקה שנבזבז היא דקה נוספת שתיאו מסתובב אי שם.‬
‫צריך להמשיך לחפש.‬
‫אפשר לסרוק את ערוץ איסטפילד. השמועות הן שהפראים חונים שם.‬
‫רעיון טוב.‬
‫עדיף לכם לבדוק בצפון.‬
‫למה בצפון?‬
‫במשך שבועות תרתי באדמות הללו, בחיפוש אחר יקיריי.‬
‫האזור ההוא ביער קדום.‬
‫אני מבטיחה לכם שיש שם פראים, ואף גרוע מזה.‬
‫ייתכן שאת צודקת.‬
‫ארונדיר.‬
‫בואו לא נבזבז אור יום. קחו מים ואספקה.‬
‫בואו נזוז.‬
‫בבקשה.‬
‫פספסת אזור.‬
‫תודה.‬
‫בטח לא חסרים לכם אף פעם מים באי שלכם.‬
‫לא. בנומנור יש לנו מים ברוב הבתים.‬
‫אשמח לראות את זה.‬
‫אני מהמר שגם ארוסך ישמח לראות.‬
‫כדאי שנמשיך להתקדם.‬
‫בעוד רגע.‬
‫אמרת שבילית זמן בקרב הפראים, אסטריד.‬
‫כמה זמן?‬
‫לא בדיוק הייתי בקרבם. התחבאתי.‬
‫- הם פגעו בך אי פעם? - ארונדיר, מה אתה...‬
‫אני שואל כי הבחנתי בפצע על צווארך.‬
‫הוא נראה טרי.‬
‫לא. זה קרה באשמתי. אני... נרדמתי ליד המדורה.‬
‫הייתי צריכה לכבות אותה אבל היה לילה קר.‬
‫זה היה טיפשי מצידי.‬
‫כולנו עושים דברים מטופשים לפעמים.‬
‫במיוחד ברגעים של חוסר תקווה.‬
‫אסטריד, מה זה?‬
‫כוויה עצמית.‬
‫הפראים עושים את זה כדי להסתיר את הסימן של אדר.‬
‫היינו תופסים אותה בשער, לולא באה איתך.‬
‫היא פראית?‬
‫היא אחת מהם.‬
‫והיא תוביל אותנו אל האחרים.‬
‫מה הייתה תוכניתך?‬
‫לדקור אותי? לקחת את סוסי?‬
‫זה העניין? לא?‬
‫אז ראית שאני נומנורי. בא לך רעיון עדיף, נכון?‬
‫ניצלת אותי מההתחלה.‬
‫אני מהמר שאין לך אפילו ארוס.‬
‫- היית מעדיף שאמות במורדור? - אני לא יודע.‬
‫תני לי לחשוב.‬
‫מה יש?‬
‫לא לזוז.‬
‫בואו מהר.‬
‫תיאו בכלל לא נלקח בידי בני אדם.‬
‫תראו.‬
‫השבע התעורר.‬
‫הצילו!‬
‫מה יש שם?‬
‫עוד לא ברור. אבל מה שהם יהיו, הם גדולים.‬
‫לכו בזהירות.‬
‫אולי יהיה קל יותר להתאזן אם אוכל להשתמש בידיי.‬
‫וקל יותר לברוח.‬
‫אף אחד לא יכול לברוח בזה.‬
‫קדימה, תשחרר אותי.‬
‫זה בסדר.‬
‫אל תזוז.‬
‫אמרתי שזה בסדר.‬
‫תן לי את ידך.‬
‫הצילו!‬
‫תרים אותי.‬
‫אני שוקע.‬
‫מה זה היה?‬
‫יש דברים עלומי שם במקומות עמוקים בעולם הזה.‬
‫לזה...‬
‫נקרא "ארוחת ערב".‬
‫טוב, נועצתי בזקני הכפר.‬
‫שתיכן תסולקו עם שחר. צר לי, אבל לבני סטור יש קדימות.‬
‫האמת היא שאילו הוא היה במקומך...‬
‫סביר שסדוק היה עושה אותו דבר.‬
‫סדוק?‬
‫מורה הדרך שלנו. שמו היה סדוק בורוז.‬
‫סדוק בורוז היה שמו של המנהיג שלכם?‬
‫רק כדי שכולנו נהיה באותו עמוד, אני לא מאמינה לכן.‬
‫אני מראה לכן את זה רק כדי לוודא.‬
‫לוודא מה?‬
‫לפי הסיפור, בימי קדם היה סטור,‬
‫שלא היה כמו כולנו.‬
‫אומרים שלילה אחד הוא חלם על מקום עם נחלים אינסופיים של מים קרים,‬
‫ושפע גבעות כה רכות, שמשפחה יכולה לחפור מחילה‬
‫ולגור בה בתוך פחות מחודש.‬
‫הוא כינה אותו "הסוזאט".‬
‫שנה אחת הוא יצא לדרך עם שיירת מאמינים כדי למצוא אותו.‬
‫הוא הבטיח שכאשר ימצא,‬
‫הוא ישלח מישהו בחזרה לאסוף את כל השאר.‬
‫אבל זאת הייתה הפעם האחרונה שמי מאיתנו שמע על רורימאס בורוז.‬
‫שיר הצעידה של פופי.‬
‫בני הרפוט באמת היו פה בעבר.‬
‫הבית של בני מינכן, המקום שממנו באתן,‬
‫הוא נראה ככה?‬
‫האם חזרתן הנה כדי להוביל את כולנו אל הסוזאט?‬
‫אני חושבת...‬
‫שרורימאס מעולם לא מצא את הסוזאט.‬
‫ואחרי זמן מה...‬
‫פשוט המשכנו לנדוד.‬
‫אין לנו בית.‬
‫אותרו רוכבים. אנשים גדולים. בדרכם לכאן.‬
‫איך זכינו בעונג...‬
‫בנות ההרפוט, איפה הן?‬
‫הזוטונים היחידים שאנחנו מכירים במדבר הזה הם בני סטור.‬
‫את יודעת למה אנחנו עוטים את המסכות?‬
‫אם תתנגדו למכשף האופל, כשנשוב איתו,‬
‫אתם תגלו בעצמכם.‬
‫אני יודעת שאתה סבור שהטבעת הזאת מטעה אותי,‬
‫אבל אני סבורה שהיא מנחה אותי,‬
‫ושהליכה בעקבותיה עשויה להיות הדרך היחידה שלנו לניצחון.‬
‫האין שלב שבו מחיר הניצחון נהיה כבד מדי?‬
‫טרם הגעתי לשלב הזה.‬
‫איך זה לא מבעית אותך?‬
‫כי סבלו של עולם שיישלט בידי סאורון‬
‫מבעית אותי יותר.‬
‫תמיד חשתי בזה, אבל עם הטבעת הזאת אני רואה את זה.‬
‫את כל מה שאנחנו צפויים לאבד אם ניכשל במשימה שלפנינו.‬
‫אבי חזה את זה, שיום אחד‬
‫חייו של קלברימבור יהיו בידיי.‬
‫אני אבחר במסלול שעליי לבחור לטובת הסיכוי הטוב ביותר להגן עליו.‬
‫להגן על מה שהכי שברירי,‬
‫הכי יקר, היא המשימה שהופקדה בידי כל האלפים.‬
‫והיא משימה שטרם הושלמה.‬
‫ואני מבטיחה לך שיהיו עוד הקרבות כואבות.‬
‫גלדריאל?‬
‫תבטיח לי, אלרונד,‬
‫שתציב את ההתנגדות לסאורון מעל לכל שאר השיקולים.‬
‫אפילו חיי.‬
‫לא אבטיח לך שום הבטחות שבקשתן נובעת מהטבעת הזאת.‬
‫אבל אני נשבע לך...‬
‫שהבסתו של סאורון תהיה במקום הראשון.‬
‫אפילו לפנייך.‬
‫סלח לי, המפקד, שמענו תופים.‬
‫זה המפתח לאזיקים?‬
‫לדעתי הוא התכוון שאתה תחליט אם להשתמש בו או לא.‬
‫מצטערת.‬
‫גם אני.‬
‫לא. איסילדור, תבין...‬
‫אנשים כמוני לא זוכים במחילה.‬
‫במוקדם או במאוחר הם יסלקו אותי, זה ברור לך.‬
‫לא ארשה להם.‬
‫לא ארשה להם לסלק אותך.‬
‫תניחי את החרב.‬
‫אסטריד, תשליכי את החרב!‬
‫אסטריד!‬
‫עצרו!‬
‫אני ארונדיר, מהיער הירוק.‬
‫האם גדעת אי פעם בגרזן חיי עץ?‬
‫לצערי הרב, גדעתי, אבל...‬
‫תקשיבו לי!‬
‫הוא לא נועד לגדיעת עצים.‬
‫מה הוא גודע?‬
‫אורקים.‬
‫לך לאחור.‬
‫היה...‬
‫צבא שלהם...‬
‫שפצע ורצח בעודו צועד.‬
‫ראינו מה הם עשו.‬
‫לכן אתם פה? לכן אתם כועסים כל כך?‬
‫השרף הנשפך והענף הנשרף קראו לנו מרחוק.‬
‫אבל... הגענו באיחור.‬
‫צבא? לפני כמה זמן זה קרה?‬
‫וינטרבלום טיפחה רבים מהעצים הללו מזרע ומנבט.‬
‫אל תבקש ממנה להרחיב בעניין.‬
‫הם לא שונים מהם!‬
‫מפרקים לגורמים ועוקרים, שוברים ענפים ומבקעים גזעים, כולם!‬
‫אנו מבקשים...‬
‫את סליחתכם...‬
‫על הפציעה...‬
‫שגרמנו.‬
‫מחילה לוקחת עידן.‬
‫גשם מנקה את הזיכרון הארוך של האדמה.‬
‫קליפה חדשה מכסה צלקות ישנות.‬
‫ובכל הזמן הזה, אני מבטיח‬
‫שנדאג שעצי היער הזה יחיו בשלווה.‬
‫לדעתך הם יודעים מהי שלווה?‬
‫היא מגיעה אחרי הסופות הליליות,‬
‫כשהשחר דומם והציפורים מתעוררות.‬
‫אנחנו טיפלנו ביער הזה‬
‫עוד לפני שההרים התרוממו ופיצלו אותו.‬
‫כשהצליל היחיד פה היה האור על גבי האזוב...‬
‫תיאו?‬
‫ונשימות העלים.‬
‫כן. אנחנו מכירים שלווה.‬
‫אסטריד? זה אני.‬
‫אסטריד? אסטריד.‬
‫הייגן?‬
‫- מה... חשבתי... - גם אני.‬
‫אני לא מאמינה שאתה פה. תראה אותך.‬
‫תודה שבאת לחפש אותי.‬
‫הבטחתי הבטחה.‬
‫תודה שקיימת אותה.‬
‫עכשיו עליי לקיים הבטחה נוספת.‬
‫האורקים בתנועה. עליי ללכת בשביל אל יעדו.‬
‫אולי יזדמן שוב עימות עם אדר.‬
‫אתה יכול לבוא איתי אם תרצה.‬
‫עליי לקיים הבטחות משלי.‬
‫אז "מאא גלנו". הלורד מפלרגיר.‬
‫הדרום‬
‫ארגיון‬
‫בגידת אורקים.‬
‫השביל הזה.‬
‫אני משער שהוא מוביל...‬
‫לארגיון, אדוני.‬
‫באנו לחפש את סאורון. ובמקום זה מצאנו את אדר?‬
‫הייתכן שהם עושים יד אחת, או...‬
‫אולי במלחמה.‬
‫לגיון של אורקים צעד אל אדמות אלפים.‬
‫כולנו במלחמה.‬
‫צריך לבשר את זה למלך העליון לפני שכוחותינו יפליגו למורדור.‬
‫שם!‬
‫חכי!‬
‫אבל ארוחת הערב שלנו בורחת!‬
‫קדימה!‬
‫לחזור לטור!‬
‫מי זה? תמשיכו לחפש.‬
‫הם קרובים. תמשיכו לחפש.‬
‫מי זה? מה זה היה?‬
‫זה הגיע מכאן.‬
‫אני מריח אלף.‬
‫מדהים.‬
‫להפוך כל אבן. קדימה!‬
‫תגיעו ללינדון. אני אעסיק אותם כמה שאוכל.‬
‫תמשיכו לחפש.‬
‫קח אותה.‬
‫קח אותה, אלרונד.‬
‫שם.‬
‫איפה השאר?‬
‫אני בגפי.‬
‫תחתכו את אגודל ימין שלה.‬
‫תגידי לנו איפה האחרים, ואשאיר לך את השמאלי.‬
‫היא הקריבה את עצמה כדי להציל אותנו.‬
‫לא, אתה טועה, קמניר.‬
‫זה לא נועד להציל אותנו.‬
‫מה?‬
‫זה נועד להציל את הטבעת.‬
‫מהר.‬
‫אלו אדמות של אלפים.‬
‫תחזרו לצללים.‬
‫כוכב נוצץ בעת פגישתנו...‬
‫ליידי גלדריאל.‬
‫עכשיו תנו לשיר להתחיל‬
‫הבה נשיר ביחד‬
‫על שמש, כוכבים, ירח וערפל‬
‫גשם ומזג אוויר מעונן‬
‫אור על העלה הנובט‬
‫טל על הנוצה‬
‫רוח בגבעה החשופה‬
‫פעמונים באברש‬
‫דקיקה כמו מטה ערבה‬
‫צלולה ממים צלולים‬
‫קנים ליד בריכת החבצלות‬
‫בת-נהר נאה‬
‫עונה אביבית ועונה קיצית‬
‫ואביב שוב אחריה‬
‫רוח במפל‬
‫ושחוק העלים‬
‫טום בומבדיל הקשיש‬
‫הוא ברנש עליז‬
‫תכלכל הוא מקטורנו‬
‫ומגפיו צהובים‬
‫קנים ליד הבריכה המוצלת‬
‫חבצלות על המים‬
‫טום בומבדיל הקשיש‬
‫ובת הנהר‬
‫דקיקה כמו מטה ערבה‬
‫צלולה ממים צלולים‬
‫קנים ליד בריכת החבצלות‬
‫בת-נהר נאה‬
‫עונה אביבית ועונה קיצית‬
‫ואביב שוב אחריה‬
‫רוח במפל ושחוק העלים‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות גדי לוי‬