AZ ELŐZŐ RÉSZEKBŐL
Átlapoztam Sadok könyvét.
A gyaplábúak már jó ideje vándorolnak erre.
Az istár biztos megadja magát, mert ha nem teszi,
felkoncolom a félszerzeteket, akiket a barátainak nevez.
Nori!
A hegygerincre tartasz?
A túlélők ott várnak, ahol táboroztunk.
-Apámmal együtt. -Azt hiszem, már elmentek.
-A családodat keresed? -A jegyesemet.
Ha fele olyan erős, mint te, biztos megkerül.
Nem vagyok olyan erős, mint hiszed.
Bármit is jelentettél nekem, az elégett a tűzben.
Ami engem illet, mostantól beszélni se akarok veled.
Tényleg kell a lovad?
-Tudod, hol van? -Várj itt! Este.
Mit csinálsz idekint a sötétben, fiú?
Támadók!
Majdnem megvagyunk az előkészületekkel, úratyánk.
Muszáj megint háborúznunk?
Nem járhatunk nyugodtan,
amíg nem biztos, hogy Sauron nincs többé.
Mióta rajtam van a Gyűrű, többször érezni véltem...
a láthatatlan világ apró jeleit...
A Celebrimbornak küldött leveleinkre nem érkezik válasz.
Attól tartok, Sauron Eregionban lehet.
A Nagykirály engedélyezte, hogy egy csapattal odamenjek,
hogy Celebrimbor városa biztonságban legyen.
Elrond nem egyszerűen csatlakozik a csapatotokhoz.
Ő fogja vezetni.
A GYŰRŰK URA: A HATALOM GYŰRŰI
Még mindig nincs hír Celebrimborról...
Az Axa hídon kelünk át. Eregion 450 mérföldre van ide.
Kell egy íjász és két kardforgató. Bízom benne, hogy tudsz valakiket.
Bizalom? Felém?
Biztos bölcs dolog ez, parancsnok?
A Nagykirály biztatására megtettelek főhadnagynak.
De ha ez túl alantas neked, választok mást.
-Jó. -Mi jó?
Jó, ajánlok egy íjászt és két kardforgatót.
Kit vigyünk még magunkkal, parancsnok?
Villám volt?
Ilyenre földi erő nem képes.
Ez Sauron műve volt.
Camnir! Milyen más úton haladhatunk?
Ha körbe akarunk menni, akkor vagy északra fordulunk,
de úgy hosszabb lesz az út...
Vagy?
Délnek megyünk. Tyrn Gorthad dombjain át.
Úgy sokkal gyorsabban Eregionba érnénk.
Gonosz erő lakozik a dombok között.
Ősi, tele gyűlölettel.
Sauron azt akarja, hogy arra menjünk. Ne dőljünk be neki!
Az Ellenség biztos figyeli mind a két utat.
A híd leomlása is mutatja, hogy gyorsan oda kell érnünk Celebrimborhoz.
Sehova sem érünk oda gyorsan, ha csapdába sétálunk.
Délnek megyünk.
Nem értek egyet.
Meghallgattuk a véleményedet.
Elrond!
Meghallgattunk, főhadnagy.
Irány dél!
A csapatunk nem ad ilyen csecsebecsék szavára. És te sem fogsz.
Ha ezt nem tudod elfogadni, indulj tüstént, és menj vissza Lindonba!
-Szívesen mennék. -Akkor miért nem teszed?
Mert nem akarom, hogy közülünk bárki is odavesszen.
Például te.
Nori!
Nori! Poppi!
Bocsánat, de nem láttál véletlenül két félszerzetet errefelé?
Megtaláltad a kecskét.
De nem... nem éppen ezt kerestem.
Egy dolog az, hogy mit keresünk,
de egy másik, hogy mit találunk, nem?
Hej hó, hej de jó Dingi-döngi hó!
Méh döng fülemnél Szálldogál a rigó
Van néhány csillag a dombod fölött.
Mint a legtöbb domb fölött.
De a barátaimmal ezeket kerestük.
És azt reméltem, hogy...
Ezer bocsánat! Csak egy pillanat!
Fény gyúl S messze visz
És a zápor lecsap
A bot... Hát persze!
Igen. Nyilván.
Poppi!
Kelj fel!
-Te látod őt? -Kit?
Mit gondolsz? A barátunkat. Azt a nyavalyás Idegent.
Nem az a kérdés, ő hol van. Mi hol vagyunk?
Nori, gyere!
Azt hiszem, leráztuk őket.
Ti meg hogy kerültök ide?
Hogy mi?
Te hogy kerülsz ide?
A fejem!
-Itt élek. -Itt élnek gyaplábúak?
Mi az a gyaplábú?
Hát te, nem?
Mondd csak, ki vagy te?
Hát Senki.
Nem lehetsz „Senki”.
Engem mindenki így hív.
Ha mindenki Senkinek hív, akkor csak hívnak valaminek.
Anyám Merimaknak nevez.
Én Poppi vagyok.
Én meg Nori.
Honnan van neked vized?
-Ne olyan hangosan! -Loptad, igaz?
Abból a kútból. A Nagyoktól.
-Te meg hova mész? -Sehova.
Mi is megyünk.
Sajnálom, nem jöhetnek idegenek a faluba.
Faluba? Milyen faluba?
Nincs falu! Nincs is falu.
Ide hallgass, te Senki!
Ha nem viszel magaddal,
beárullak a Nagyok népének, vízrabló!
Mindjárt bemutatlak a gúndnak, a vezetőnknek.
Ha azt akarjátok, hogy befogadjon titeket, van négy fontos szabály.
Egy: ne nézzetek a szemébe!
B: tartsatok tőle két lépés távolságot!
Négy: soha, de soha, bármi van is, ne hívjátok gúndnak!
-Világos. -Világos.
Négy szabályt mondott, vagy hármat?
Nem igazán figyeltem.
Menjetek! Jó játékot!
Futás! Arra!
Milyen gyönyörű így a napfényben!
Odanézz!
Friss, finom, máris lehet enni.
-Nagy kalapja volt, mint nekem. -Mint apának!
Gyaplábúak, de üregekben élnek?
-Itt valami nem stimmel. -Nem gyaplábúak vagyunk.
Hanem sztúrok.
Sztúrok?
Minek hoztad ide őket? Hogy lehet ilyen ostoba?
El akartak rejtőzni.
Miközben minden itteni bestia őket keresi?
Fiam, ha egy madár megkapná az agyadat, hátrafelé repülne.
Ne bántsd szegényt!
Szájalsz velem, te lány?
Ez volt a negyedik!
Egy jó okot mondjatok, miért ne adjalak oda most rögtön
a gaudrimoknak, akik erre portyáznak!
Halljuk! Figyelek.
Átkeltem sok-sok patakon és hegyen
és pusztán, hogy a barátom meglelje az útját.
Mert ezen múlhat a világ sorsa. A sztúroké is.
Jó okot mondtam.
Miféle szerzet ez a ti barátotok?
-Egy óriás. -Óriás?
-Mint egy tünde? -Jóval nagyobb.
Ezek szerint nagytünde.
Nem tünde.
Varázsló.
Az egyetlen varázsló ezen a vidéken...
a Sötét Varázsló.
És mi nem cimborálunk olyannal, aki vele cimborál.
Vigyétek őket!
-Mi? -Micsoda? Ne!
Hagyjátok! Milyen Sötét Varázsló?
Az istár máris sokkal erősebb, mint eddig gondoltuk.
A semmiből homokvihart kavart, amely két emberemmel is végzett.
Most észak felé tart.
Egyenesen... a remete felé.
És mi van a félszerzetekkel?
Éppen átfésüljük a pusztaságot. Nem csúsznak ki a kezünk közül.
Esküszöm az életemre.
Te vagy nagyon ostoba vagy, gaudrim...
vagy nagyon bátor.
Te csak a gyaplábúakkal törődj!
Az istárt pedig rám bízhatod.
Engedd ki szépen!
Nem kell felébredned.
Földet egyél! Mélyre vájj!
Sokat igyál!
És alukálj!
Ki vagy te?
Már jó ideje nem hívtak sehogy sem...
de a Fűztekeres mentén élő népek úgy neveztek: Bombadil.
Bombadil Toma.
Szálló énekszó Fújjad te is, gyerünk!
Ne légy szégyellős, Aranymag!
Mikor jő este már Akkor együtt leszünk
Igyekeztem megtisztogatni a koszos köpenyedet.
Moss kezet és arcot!
Aztán ülj mellém a tűzhöz!
Van... valaki más is itt veled?
Mintha hallottam volna egy női hangot.
Női hangot? De kiét?
Nincs itt veled senki?
Te itt vagy.
Mármint szerintem. Vagy nem?
De.
Mit is kerestél egész pontosan a te csillagaid alatt?
Biztos nem az öreg Tomát.
A barátaimat kerestem.
Ennyit a csillagokról, nem?
Az ifjoncokról.
Egyszer még minden sötét,
aztán felnézek...
és aprócska szemek tengere pislangat le rám, és vizslatnak.
Azt hiszik, mindent tudnak, de még ifjoncok.
Oktondi ifjoncok.
Mi vagy te?
Nem mondtam még a nevem? Más válaszom nincsen.
Azt mondd meg, te ki vagy!
Egyedül, magányosan, név nélkül.
Te még fiatal vagy, én viszont jó öreg.
Mindennél öregebb. Bizony, így van.
Mindennél öregebb?
Mindennél.
Én mondom, barátom,
Toma előbb volt itt, mint a folyók és a fák.
Toma emlékszik az első esőre és az első makkra.
A csillagok alatti sötétre, amelyben még nem kellett félni.
Régen itt minden zöld volt. Most viszont csak homok van.
Ide kellett jönnöm, hogy a saját szememmel lássam.
Még a madarak is másképp dalolnak.
Az új komád is megváltozott, az Öreg Vasfa apó.
Azt hittem, arról...
róla... talán letörhetnék egy ágat.
Akkor miért nem kérdezted meg tőle?
Nyugalom, Iarwain! Nyugalom!
Jól van.
Ezt a mágiát megtanítod nekem?
Tanítsalak? Mit tanulhatnál e vidéken?
Képes vagy uralni a fákat, a szelet és a tüzet.
Úgy, mintha minden a tiéd lenne.
De hisz senki sem lehet másnak az ura.
Elvégre te is a magad ura vagy.
Akkor azt azért megtanítod, hogyan varázsoljak bottal?
A varázsló botja olyan, mint egy név.
Tudod te azt használni, ha bizonyítod, hogy méltó vagy rá.
De ma azt bizonyítottad, hogy nem vagy az. Még nem.
És hogy lehetsz-e rá méltó, az hamarosan kiderül.
Nem a botot kellett megtalálnom a csillagok alatt.
Hanem téged. Ugye?
Mi volt ez?
Nem vagyunk egyedül.
Kik ezek?
És miért vadásznak rám és a barátaimra?
Nem te vagy az első istár, aki mézet evett velem a tűz mellett.
Réges-rég volt egy másik is.
A Sötét Varázsló.
És mi lett vele?
Ugyanúgy uralni akarta a mágiát, mint te.
Mostanra már ő lett Rhûn ura.
De sajnos nem éri be ennyivel.
Úgy véled, kiterjeszti gonosz hatalmát?
Egyedül nem tudja, de találhat egy szövetségest, aki nála is hatalmasabb.
Sauront.
Ha az a két láng egyszer egyesül...
nem lehet a tüzet megfékezni, amíg Középfölde hamuvá nem lesz.
Nem tehetsz valamit?
Az öreg Toma vándor, nem pedig harcos.
A nagy tetteket az arra hivatottak hajtják végre.
Én pedig liliomokat gyűjtök. Amíg még nőnek.
Úgy érted...
ez az én dolgom?
Az én dolgom megfékezni a tüzet?
Az én dolgom legyőzni Sauront?
Az a dolgod... hogy mindkettőt legyőzd.
Itt várok rád.
Mi ez a hely?
Tyrn Gorthad.
Az emberek Sírbuckákként ismerik.
Az ősidőkben itt helyezték nyugalomra a nemes uraikat és királyaikat.
Én nem érzek itt nyugalmat.
Még a fák is nyugtalannak tűnnek.
Ne féljetek!
A halottaktól nem kell tartani.
Haladjunk!
Hűs a kéz, a csont, a szív
És hűs a sír, földbe hív
Egy pillanatra hallani véltem...
Mit?
Mit hallottál?
Valami dalféleséget.
Egy dal foszlányát.
Galadriel!
A páncélzatuk lindoni.
A király üzent Celebrimbornak, hogy figyelmeztesse.
Ezt küldte neki?
Nem maradhatunk itt tovább.
-Daemor! -Kapaszkodj belém!
El ne engedj!
Hűs a kéz, a csont, a szív
És hűs a sír, földbe hív
Kinek ágya kő, az fel se kel
Kihunyt már a nap, ez intő jel
Zúgj fel, szél, ó, jöjj, homály!
Készüljetek!
Mik ezek?
Buckarémek.
Támadás!
Le az íjat!
Nem fog rajtuk a fegyver!
Legyünk résen! Gyere velem!
Hova mész?
-Nyissuk ki! -Mi?
Hamar!
Főhadnagy!
Fogjad!
Hogy lehet?
A legenda szerint
csak a sírban heverő fegyverrel lehet őket visszaküldeni a föld alá.
De azok, akiket ide temettek, több mint ezer éve nyugszanak itt.
Akkor ezek szerint valami felverte őket.
Nem.
Valaki.
Felébresztette a gonoszt.
Szerte egész Középföldén.
Theo!
-Theo! -Theo!
Theo!
-Theo! -Theo!
Itt vannak a fegyvereik.
Egy vadembernek egy fejsze az aranynál is többet ér.
Különös, hogy nem vitték magukkal.
Gyertek, mindnyájan! Megyünk tovább.
Erre! Indulás!
Nem kell aggódni, númenori.
Theónak volt már része rosszabban is.
Ki fogja bírni.
Theo!
Ti ott! Erre!
Azt mondom, rohanjuk le őket!
Nem akarunk háborút.
Már így is háború van, tengerész.
Az, amit láttam, biztos nem halandó emberek műve volt.
Nem emberek. Hanem állatok. Emberhúst is ennének, ha kéne.
Nem veszekedhetünk itt, amíg Theo nem kerül meg.
Tovább kell keresnünk.
Kutassuk át a keleti szurdokot! A vademberek arrafelé tanyáznak.
Ez jó ötlet.
Észak felé keressük!
De miért?
Heteken át jártam e vidéket a kedvesemet keresve.
Arrafelé már régóta erdő áll.
Lesznek ott vademberek, és még más is.
Talán igazad van.
Arondir!
Használjuk ki a világost! Hozzatok vizet és élelmet!
Mozogjunk!
Parancsolj!
Még nem tökéletes.
Köszönöm!
Furcsa, hogy nálatok sosincs hiány vízből.
Nem, Númenorban a legtöbb házban van víz.
Megnézném.
Gondolom, a jegyesed is.
Menjünk tovább!
Egy pillanat!
Azt mondod, a vademberek között éltél, Estrid.
Meddig?
Nem közöttük éltem, bujdostam.
-Bántottak valaha? -Arondir, miért...
Azért kérdem, mert látok egy sebet a nyakadon.
Frissnek tűnik.
Amiatt csak magamra vethetek. Elaludtam a tűz mellett.
Nem oltottam el időben, mert hideg volt.
Buta voltam.
Néha mindnyájan teszünk butaságokat.
Pláne reménytelennek tetsző pillanatokban.
Estrid, mi ez?
Megégette magát.
A vademberek így tüntetik el Adar jelét.
Ha nem veled jön be, akkor elkaptuk volna a kapunál.
Vagyis vadember?
Közéjük tartozik.
És most elvezet minket a társaihoz.
Mi volt a terved?
Hogy leszúrsz? Elveszed a lovam?
Ennyi? Nem.
Megláttad, hogy númenori vagyok. És jobb ötleted támadt.
Végig kihasználtál.
Fogadok, hogy nincs is jegyesed.
-Inkább haltam volna meg Mordorban? -Nem tudom.
Talán igen.
Mi az?
Ne mozdulj!
Gyerünk, gyorsan!
Theót nem is emberek vitték el.
Nézzétek!
Csak felébredt!
Segítség!
Mi van odakint?
Még nem tudjuk. De bármik is azok, nagyok.
Óvatosan!
Egyszerűbb lenne egyensúlyozni, ha használhatnám a kezemet.
Meglógnod is egyszerűbb lenne.
Itt úgyis képtelenség meglógni.
Rajta, vedd le rólam!
Megoldom.
Ne mozogj!
Mondom, megoldom.
Add a kezed!
Segíts!
Húzz ki!
Elsüllyedek!
Mi volt ez?
A föld mélyén sokféle névtelen lény lakozik.
Ezt itt...
nevezzük vacsorának!
Jó, beszéltem a vénekkel.
Hajnalban kiadjuk az utatokat. Sajnálom, de a sztúrokat kell védenem.
Igazság szerint a te helyedben...
Sadok is valószínűleg ugyanezt tette volna.
Sadok?
A nyomolvasónk. Gödrös Sadoknak hívták.
Gödrös Sadok volt a vezetőtök?
Öntsünk tiszta vizet a pohárba! Nem hiszek nektek.
Csak azért mutatom meg ezt, hogy biztosra menjek.
Mivel kapcsolatban?
Azt mondják, réges-régen élt egy sztúr.
Más volt, mint a többiek.
Egyik éjjel álmot látott egy helyről, ahol számtalan hűs vizű patak kanyargott,
és dombok magasodtak, oly puhák, hogy a családok ki tudtak ásni
egy hónap alatt egy üreget.
Úgy nevezte: a Sûzat.
Egyszer nekivágott egy karavánnal, hogy megkeresse.
Megígérte, hogy ha sikerül,
akkor visszaküld valakit értünk.
De végül akkor hallottunk utoljára Gödrös Rorimászról.
Poppi sétálódala!
Már jártak itt gyaplábúak.
Az otthonotok, ahonnan jöttetek,
így néz ki?
Azért jöttetek, hogy elvezessetek minket a Sûzatba?
Azt hiszem...
Rorimász nem találta meg a Sûzatot.
És egy idő után...
csak vándoroltunk tovább.
Nincsen otthonunk.
Lovasokat láttunk. Nagyokat. Erre tartanak.
Minek köszönhetjük a szerencsét...
A gyaplábúak... hol vannak?
Ebben a pusztaságban csak egyfajta félszerzet él, a sztúrok.
Tudod, miért van rajtunk ez a maszk?
Ha szembeszegültök a Sötét Varázslóval, visszatérünk vele,
és akkor majd megtudjátok.
Tudom, hogy azt hiszed, a Gyűrű megtéveszt.
De szerintem inkább utat mutat.
És csak úgy juthatunk győzelemre, ha követjük.
Nincs olyan pont, amikor a győzelemnek túl nagy lesz az ára?
Még nem értem el arra a pontra.
Ez miért nem rémiszt meg?
Mert egy olyan világ szenvedése, amelyet Sauron ural,
jobban megrémiszt.
Mindig is így éreztem. De a Gyűrűnek hála most már látom is.
Látok mindent, ami odaveszhet, ha most ebben kudarcot vallunk.
Apám megjósolta, hogy egy nap
Celebrimbor élete az én kezemben lesz.
Azt az utat fogom választani, amelyiken módomban áll megvédeni.
Védenünk kell azt, ami a legvédtelenebb.
És a legbecsesebb. Hiszen ez minden tünde feladata.
És még nem végeztünk.
Kénytelenek leszünk még néhány fájdalmas áldozatot hozni.
Galadriel!
Ígérd meg, Elrond...
hogy a Sauron ellen vívott harcot mindennél előrébb helyezed!
Nálam is előrébb.
Nem teszek olyan ígéretet, amit ez a Gyűrű akar kicsikarni.
De esküszöm...
hogy Sauron legyőzése lesz a legfontosabb.
Még nálad is fontosabb.
Elnézést, parancsnok! Dobszót hallunk.
Az ott a bilincs kulcsa?
Azt hiszem, rád akarta bízni, hogy használod-e.
Sajnálom!
Én is.
Ne! Tudod, Isildur...
A megbocsátás nem igazán az erősségem.
Előbb-utóbb a sorsomra hagynak, ezt te is tudod.
Azt nem engedem.
Nem hagyhatnak a sorsodra.
Tedd le a kardot!
Estrid, dobd el a kardot!
Estrid!
Állj!
Arondir vagyok a Zölderdőből.
Fejszéd érintette valaha fának testét?
Nagy fájdalmamra, igen, de...
Hallgass meg!
Nem fákra támadok vele.
Akkor mikre támadsz?
Orkokra.
Vissza!
Egy egész...
sereggel jöttek.
Meggyaláztak és meggyilkoltak mindenkit.
Láttuk, mit tettek.
Ezért vagytok itt? Ezért vagytok dühösek?
A csepegő nedv és az izzó faág ideszólított minket.
De... túl későn érkeztünk.
Egy sereg? Mikor jártak itt?
Hószirom maga nevelte e fákat már csemete koruk óta.
Ne kérjétek, hogy beszéljen róla!
Ezek is pontosan ugyanolyanok!
Fanyűvő, gyökérszaggató, ágtördeső, kéregkaparó mind!
Kérjük...
bocsássatok meg...
a fájdalomért...
amit okoztunk!
A megbocsátás időbe telik.
Az eső kimossa a bánatot a nehezen felejtő talajból.
S új kéreg nő, mely befedi a régi hegeket.
Amíg ez zajlik, ígérem,
teszünk róla, hogy ennek az erdőnek a fáit békében hagyják.
Tudják, mi az a béke?
Ami eljő a viharos éj után.
Midőn a hajnal csendjében felcsendül a madárdal.
Már azelőtt az erdőt gondoztuk,
hogy a földből kiemelkedtek a hegyek, és kettéosztották.
Más nem adott itt ki hangot, csak a mohára vetülő fény.
Theo!
És a lélegző levelek.
Igen. Tudjuk, milyen a béke.
Estrid! Én vagyok.
Estrid!
Hagen!
-Azt hittem... -Igen, én is.
El sem hiszem, hogy itt vagy! Nézzenek oda!
Köszönöm, hogy utánam jöttél!
Kötött az esküm.
Jó, hogy megtartottad.
De mást is megígértem.
Orkok jártak erre. Követnem kell a nyomukat.
Talán újra lesz módom szembeszállni Adarral.
Ha szeretnél, velem jöhetsz.
Én is tettem ígéreteket.
Akkor mae glenno, Pelargir ura!
DÉLVIDÉK
Orkok ármánya.
Ez az út...
Felteszem, ez vezet...
Eregionba, uram.
Végig Sauront kerestük. És Adart leljük itt?
Vajon egy követ fújnak, vagy...
Vagy háborúznak?
Egy csapatnyi ork vonult végig a tündék földjén.
Most mindenki háborúzik.
Értesítenünk kell a Nagykirályt, mielőtt a seregeink Mordorba hajóznak.
Odanézz!
Várjunk!
Meglóg a vacsoránk!
Gyerünk!
Vissza a sorba!
Ki az? Keressük!
A közelben vannak! Keressük őket!
Ki az? Mi volt ez?
Itt lesznek.
Tündeszagot érzek.
Elképesztő!
Nézzünk körül mindenhol! Gyerünk!
Menjetek Lindonba! Én feltartom őket, amíg csak tudom.
Keressük őket tovább!
Tedd el!
Legyen nálad!
Nézzétek!
És a többiek?
Egyedül vagyok.
Vágjuk le az egyik ujját!
Áruld el, hol vannak a társaid, és a többit megtarthatod.
Galadriel feláldozta magát, hogy minket mentsen.
Nem, tévedsz, Camnir.
Nem minket akart menteni.
Tessék?
A Gyűrűt akarta védeni.
Menjünk!
Ez itt a tündék földje!
Takarodjatok a homályba!
Csillag ragyog találkozásunk láttán,
Galadriel úrnő.
A feliratot fordította: Gáspár Bence
Kreatív supervisor: Heltai Olga