TIDLIGERE
Jeg så gjennom Sadoks gamle bok.
Hærfoter må ha reist denne veien for lenge siden.
Istaren vil overgi seg til meg, for om ikke
dreper jeg halvingene han kaller venner.
Nori!
Var du på vei mot fjellryggen?
De overlevende venter på oss der vi slo leir.
-Min far også. -Jeg tror du er for sen.
-Håper du også å finne frender? -Min forlovede.
Hvis han er halvparten så sterk som deg, er jeg sikker på det.
Jeg er ikke så sterk som du tror.
Alt du var for meg, er aske nå.
Så for min del trenger vi aldri å snakke igjen.
Vil du ha hesten din tilbake?
-Vet du hvor han er? -Møt meg her. I natt.
Hva gjør du her ute i mørket, gutt?
Det er et bakhold!
Forberedelsene er nesten fullført, herre og far.
Må vi gå til krig igjen?
Vi vil aldri virkelig være trygge
før vi har forsikret oss om at Sauron ikke er mer.
Siden jeg tok på meg denne ringen, har jeg oppfattet
glimt av den usette verden...
Brevene våre til Celebrimbor har ikke blitt besvart.
Jeg frykter at Sauron er i Eregion.
Høykongen har gått med på å sende meg og et lite lag
for å sikre at Celebrimbor og byen er trygge.
Elronds oppgave er ikke å bli med ditt lag.
Men å lede det.
RINGENES HERRE: MAKTENS RINGER
Fortsatt intet svar fra Celebrimbor...
Tar vi Axa-broen, er Eregion kun 70 mil unna.
Vi trenger en bueskytter og to sverdmenn. Jeg stoler på at du kan anbefale noen.
Stole på meg?
Er du sikker på at det er klokt?
På høykongens oppfordring har jeg utnevnt deg til leder for troppen.
Mener du det er under din verdighet, velger jeg en annen.
-Ja. -Ja til hva?
Ja, jeg kan anbefale en bueskytter og to sverdmenn.
Hvem andre skal vi ta med oss?
Lynnedslag?
Ingen jordisk kraft kan gjøre dette.
Dette er Saurons verk.
Camnir, hvilke andre veier kan vi ta?
For å omgå det må vi enten dra nordover
og tape to uker...
Eller?
Vi drar sørover, gjennom Tyrn Gorthads åser.
Det vil få oss til Eregion mye raskere.
Det er ondskap i de åsene.
Eldgammel ondskap.
Sauron vil at vi skal gå den veien. Vi må gå en annen.
Fienden overvåker uten tvil begge veiene.
Dette sammenbruddet gjør det viktigere enn noensinne å nå Celebrimbor raskt.
Vi når ingen steder raskt hvis vi går i en felle.
Vi går sørover.
Jeg protesterer.
Din mening om saken har blitt hørt.
Elrond.
Din mening er hørt.
Vi går sørover.
Dette følget lar ikke pyntegreia bestemme, og ikke du heller.
Kan du ikke gå med på dette, drar du tilbake til Lindon nå.
-Det skulle jeg gjerne. -Hvorfor gjør du det ikke?
Fordi jeg ikke ønsker at noen i denne gruppen dør.
Inkludert deg.
Nori!
Nori! Valmue!
Unnskyld, du har vel ikke sett et par halvinger komme denne veien?
Jeg ser du fant geita.
Det var ikke... helt det jeg lette etter.
Nå ja, det er det du leter etter,
og det er det du finner, eller hva?
Hei dol, lystig dol Klingeling dille!
I gresset summer småfluer Rundt pilen bier ville
Det er noen stjerner over åsen din.
Stjerner over de fleste.
Men vennene mine og jeg lette etter nettopp disse.
Jeg hadde håpet...
Unnskyld meg et øyeblikk...
Om sol og måne Stjerner, dis
Regn fra skyer tunge
Grenen... Selvfølgelig...
Ja. Det må det være.
Valmue!
Opp med deg!
-Så du ham? -Hvem?
Hvem tror du? Vår venn den fremmede.
Blås i hvor han er, hvor er vi?
Nori! Løp!
Jeg tror vi ble kvitt dem.
Hvor kommer dere fra?
Vi?
Hvor kom du fra?
Hodet mitt.
-Bor her. -Bor det hærfoter her?
Hva er en hærfot?
Altså, du er...
Hvem er du, egentlig?
Jeg er Ingen.
Du kan ikke være "Ingen".
Tja... Det er det alle kaller meg.
Hvis alle kaller deg Ingen, kaller ingen deg noen?
Moren min kaller meg Merimak.
Jeg er Valmue.
Jeg er Nori.
Hvor fikk du det vannet fra?
-Ikke så høyt. -Du stjal det, hva?
Stjal det fra den brønnen. Fra digerfolket.
-Hvor skal du? -Ingen steder.
Ta oss med.
Beklager, ingen fremmede i landsbyen.
Hvilken landsby?
Det er ingen landsby!
Hør her, Ingen.
Enten blir vi med deg,
eller så anmelder jeg deg her og nå, vanntyv.
Dere møter straks gunden, hurvherren vår.
Om dere vil at hun engang skal vurdere å ta dere inn, er det fire regler.
For det første: Se henne aldri inn i øynene.
B: Stå alltid tre skritt unna.
Fire: Samme hva som skjer, ikke kall henne "gunden".
-Forstått. -Forstått.
Var det tre eller fire regler?
Jeg fulgte egentlig ikke med.
Av sted med dere, ha det gøy.
Kom igjen. Der borte.
Det er fordi det har vært i sola.
Se der.
Fin og fersk, klar til å skrelles.
-En stor hatt, som min! -Som pappas!
Hærfoter som bor i hull?
-Det virker unaturlig. -Vi er ikke hærfoter.
Vi er stoorer.
Stoorer?
Hvorfor tok du dem med hit? Ingen er så dumme.
De trengte et gjemmested.
Med halvparten av djevlene i ørkenen på jakt etter dem?
Om vi satte hjernen din i en gribb, ville den fly baklengs.
Vær snillere med ham.
Svarer du meg frekt?
Det var fjerde regel.
Gi meg én god grunn til å ikke mate dere bitevis
til gaudrimene som jager dere.
Kom igjen, hva har dere å si?
Jeg har vandret over elver, fjell
og ødemarker for å hjelpe min venn å finne sin skjebne.
En som verdens skjebne kan avhenge av, inkludert din.
Jeg sa en god grunn.
Hvem er denne vennen din uansett?
-Han er en kjempe. -En kjempe?
-Som en alv? -Større enn det.
Så han er en kjempealv.
Han er ikke en alv.
Han er en trollmann.
Den eneste trollmannen her omkring
er den mørke trollmannen.
Og den siste vennen vi trenger, er en venn av ham.
Bind dem.
Hva? Hva? Nei.
Hva? Slipp henne. Hvilken mørk trollmann?
Istaren er allerede mye mektigere enn vi hadde forventet.
Han manet frem en sandstorm som drepte to av mine menn.
Han er på vei nordover nå.
Mot... eneboeren.
Og hva med halvingene?
Vi gjennomsøker ørkenen. De vil ikke unnslippe oss lenge.
Jeg sverger på mitt liv.
Du er enten en tåpe, gaudrim,
eller veldig modig.
Sørg du for å finne hærfotene.
Jeg tar meg av istaren selv.
Slipp ham ut igjen.
Du skal ikke være våken.
Spis jord. Grav dypt.
Drikk vann.
Sov trygt.
Hvem er du?
Det er lenge siden jeg ble kalt noe,
men ved Vidjuvingla pleide folk å kalle meg Bombadil.
Tom Bombadil.
I vesten synker solen ned Og stien vil forsvinne
Ikke vær blyg nå, Marigull...
Når nattens skygger faller på Skal du få være inne
Jeg har gjort mitt beste med den skitne kutten din.
Vask hendene, vask ansiktet
og kom til meg ved peisen.
Er det noen der ute sammen med deg?
Jeg syntes jeg hørte en kvinne synge.
Kvinne? Hvilken kvinne?
Er det ingen andre her med deg?
Du er her.
Jeg tror iallfall det. Er du?
Ja?
Nå, hva var det du håpet å finne under de stjernene dine?
Så visst ikke gamle Tom.
Jeg håpet å finne vennene mine.
Det viser hva stjerner vet, hva?
Nykommere, det er det de er.
Ett år er det mørkt.
Det neste ser du opp,
og et hav av små øyne titter ned på deg.
De tror at de vet alt, men de er nykommere.
Fortsatt nykommere.
Hva er du?
Vet du ikke navnet mitt ennå? Det er det eneste svaret.
Si meg, hvem er du,
som selv er alene og navnløs?
Men du er ung, og jeg er gammel.
Den eldste, det er det jeg er.
Hva mener du?
Den eldste.
Merk mine ord, min venn,
Tom var der før elven og trærne.
Tom husker den første regndråpen og den første eikenøtten.
Han kjente mørket under stjernene da det var uten frykt.
Hele dette stedet pleide å være grønt. Nå er det sand.
Jeg måtte komme og se det selv for å tro det.
Selv fuglesangen er ikke urørt.
Selv treet ditt der ute. Gamle Jerntre.
Jeg tenkte at det...
Han... kanskje kunne låne meg en gren.
Du burde ha prøvd å spørre ham.
Rolig, Iarwain. Rolig.
Jeg vet det.
Denne... magien. Kan du lære meg den?
Lære deg? Hva er det å lære her ute?
Du har makt over trær, vind og ild.
Du bruker den som om den tilhører deg.
Alle ting tilhører seg selv.
Akkurat slik du tilhører deg selv.
Kan du da lære meg hvordan jeg bruker en stav?
En trollmanns stav er som et navn.
Du kan allerede bruke den, hvis du viser deg verdig den.
Du viste i dag at du ikke er det. Ennå.
Om du kan bli det, vil vi snart oppdage.
Det var aldri meningen jeg skulle finne en stav her.
Det var meningen jeg skulle finne deg. Ikke sant?
Hva er det?
Vi er ikke alene.
Hvem er de?
Hvorfor jager de meg og vennene mine?
Du er ikke den første istar som har spist honning med meg.
For mange år siden var det en annen.
Den mørke trollmannen.
Hva skjedde med ham?
Han prøvde å beherske magien, som deg.
Nå behersker han mye av Rhûn.
Men han hungrer etter mer.
Tror du at ondskapen hans vil spre seg?
Ikke uten en forbundsfelle mye mektigere enn selv ham.
Sauron.
Hvis de to flammene blir én,
tar ilden ingen ende før hele Midgard er aske.
Kan du stanse det?
Gamle Tom er en vandrer, ikke en kriger.
Store gjerninger overlates til hendene de ble lagt i.
Og jeg skal sanke liljer mens de ennå gror.
Så du mener...
Du mener mine hender.
Er det min oppgave å slukke ilden?
Er det min oppgave å utfordre Sauron?
Din oppgave... er å utfordre dem begge.
Jeg venter på deg.
Hva er dette stedet?
Tyrn Gorthad.
Menneskene kaller dem Dyssehaugene.
I gamle dager var det her de la sine herrer og konger til hvile.
Jeg føler ingen hvile her.
Selv trærne virker urolige.
Frykt ikke.
Døde er ingen trussel.
Gå videre.
Kaldt er hjerte, hånd og bein
Kald er søvnen under stein
Et øyeblikk trodde jeg at jeg hørte...
Hørte?
Hva hørte du?
Det var nesten som en sang.
Eller minnet om en sang.
Galadriel.
Hesteutstyret er fra Lindon.
Kongen sendte bud for å advare Celebrimbor.
Dette sendebudet?
Vi må forlate dette stedet.
-Daemor! -Hold fast i meg.
Ikke slipp!
Kaldt er hjerte, hånd og bein
Kald er søvnen under stein
Aldri skal du våkne på steinleiet hardt
Aldri, før sol er død Og månen er svart
I den nattsvarte vinden skal stjernene dø
Gjør dere klare.
Hva er de?
Haugvetter.
Angrip!
Ikke skyt!
Våpnene våre rører dem ikke.
Bli med meg.
Hvor skal du?
-Hjelp meg. -Hva?
Fort!
Løytnant!
Ta det.
Hvordan?
Ifølge legendene
kan bare klingene de ble begravd med, stede slike vesener til hvile.
Men mennene som er gravlagt her, har ligget her i over tusen år.
Det er trygt å si at noe har vekket dem.
Nei.
Noen.
Som vekker ondskap.
Over hele Midgard.
Teo!
-Teo! -Teo!
Teo!
-Teo! -Teo!
De la igjen alle våpnene.
For villfolk er et øksehode verdt mer enn gull.
Rart at de ikke tok det med seg.
Kom, alle sammen. Vi fortsetter.
Denne veien. Kom igjen.
Ikke plag deg selv.
Teo har overlevd mye verre ting.
Han vil klare seg.
Teo!
Du der. Denne veien.
Vi burde angripe leirene deres.
Da hadde vi startet en krig.
Vi er allerede i krig, havfolk.
Jeg tror ikke at det jeg så, ble gjort av dødelige.
De er ikke mennesker, men dyr. De ville spist menneskekjøtt om de måtte.
Hvert minutt vi kaster bort, er Teo der ute.
Vi må lete videre.
Vi kan gjennomsøke Østengdalen. Det ryktes at villfolkene har en leir der.
Det er en god idé.
Det er bedre å lete nordover.
Hvorfor nordover?
Jeg har lett gjennom dette området i ukevis etter kjente og kjære.
Den delen av skogen er gammel.
Jeg lover deg, det er villfolk der, og verre.
Du kan ha rett.
Arondir.
La oss ikke kaste bort dagslyset. Samle vann og proviant.
Sett i gang, folkens.
Vær så god.
Du glemte en flekk.
Takk.
Tenk at dere aldri mangler vann på øya di.
Nei. I Númenor har vi vann i de fleste hjem.
Skulle gjerne sett det.
Det ville nok din forlovede også.
Vi burde fortsette.
Om et øyeblikk.
Du sa du tilbrakte tid blant villfolkene, Estrid.
Hvor lenge?
Jeg var ikke akkurat blant dem. Jeg gjemte meg.
-Skadet de deg? -Arondir, hva...
Jeg spør fordi jeg så et sår på halsen din.
Det ser nytt ut.
Nei. Det var min feil. Jeg... sovnet ved bålet.
Jeg burde ha slukket det, men det var kaldt.
Det var dumt av meg.
Vi gjør alle dumme ting iblant.
Spesielt i håpløse øyeblikk.
Estrid, hva er dette?
Hun har svidd seg selv.
Villfolkene gjør det for å skjule Adars merke.
Vi hadde tatt henne i porten om hun ikke hadde vært med deg.
Er hun en av villfolket?
Hun er en av dem.
Og hun skal føre oss til alle de andre.
Hva var planen din?
Knivstikke meg? Ta hesten min?
Var det slik? Ikke?
Så så du at jeg var númenoreaner. Du fikk en bedre idé, hva?
Du brukte meg hele tiden.
Du er sikkert ikke forlovet.
-Vil du heller at jeg døde i Mordor? -Jeg vet ikke.
La meg tenke.
Hva er det?
Vær stille.
Kom, fort.
Teo ble ikke tatt av mennesker.
Se.
Velfødd er våken.
Hjelp!
Hva er det der ute?
Vet ikke ennå. Men hva enn de er, er de store.
Pass på hvor du går.
Hadde vært lettere å balansere om jeg kunne bruke hendene.
Og lettere å flykte.
Ingen kan unnslippe her.
Kom igjen, lås opp.
Det er i orden.
Hold deg i ro.
Jeg sa det er i orden.
Gi meg hånden din.
Hjelp!
Løft meg opp.
Jeg synker.
Hva var det?
Det finnes navnløse ting på denne verdens dype steder.
Denne...
...skal vi kalle "middag".
Jeg har snakket med landsbyens eldste.
Dere blir kastet ut ved soloppgang. Beklager, men stoorer må komme først.
Sannheten er at i ditt sted...
...ville nok Sadok ha gjort det samme.
Sadok?
Stifinneren vår. Han het Sadok Huland.
Het lederen deres Sadok Huland?
Bare så vi øser av samme skjeppe, jeg tror dere ikke.
Jeg viser dere bare dette for å være sikker.
Sikker på hva?
Ifølge historien var det for lenge siden en stoor.
Han var ikke som oss andre.
Han drømte om et sted med endeløse bekker av kaldt vann
og bølgende åser så myke at en familie kunne grave et hull
og bo i det på mindre enn en måned.
Han kalte det "Sûzat".
Et år dro han med en karavane av følgere for å finne det.
Han lovet
å sende noen tilbake for å hente resten av oss.
Men det var det siste noen av oss hørte fra Rorimas Huland.
Valmues vandringssang.
Hærfoter har vært her før.
Deres folks hjem, der dere kommer fra,
ser det slik ut?
Har dere kommet hit for å lede oss til Sûzat?
Jeg tror...
...ikke at Rorimas noen gang fant Sûzat.
Og etter en stund...
...fortsatte vi bare å vandre.
Vi har ikke noe hjem.
Ryttere er sett. Digerfolk. De kommer denne veien.
Hva skyldes denne æren...
Hærfotene, hvor er de?
De eneste halvingene vi kjenner til her i ørkenen, er stoorer.
Vet du hvorfor vi bruker slike masker?
Tross den mørke trollmannen, og når vi kommer tilbake,
vil dere finne det ut selv.
Jeg vet du tror at ringen bedrar meg.
Men jeg tror den veileder meg,
og at å følge den kan være vår eneste vei til seier.
Er det ikke noe punkt der prisen for seier blir for stor?
Jeg har ennå ikke nådd det punktet.
Hvordan skremmer det deg ikke?
Fordi lidelsen i en verden styrt av Sauron
skremmer meg mer.
Jeg har alltid følt det. Men med denne ringen ser jeg det.
Alt vi kan tape hvis vi mislykkes i oppgaven foran oss.
Min far forutså at én dag
ville Celebrimbors liv være i mine hender.
Jeg velger den veien jeg må for å gi meg det beste håpet om å beskytte det.
Å beskytte det som er mest skjørt
og mest kjært, er en oppgave gitt til alle alver.
Og en som ennå ikke er fullført.
Og jeg lover deg at det vil bli flere smertefulle ofre.
Galadriel?
Lov meg, Elrond,
at du vil sette det å beseire Sauron over alle andre hensyn.
Selv mitt liv.
Jeg gir ikke noe løfte som den ringen ligger bak.
Men jeg sverger...
...at å beseire Sauron kommer først.
Selv før deg.
Beklager, herre, vi hørte trommer.
Er det nøkkelen til håndjernene?
Han mente nok at du skulle avgjøre om du ville bruke den.
Jeg er lei for det.
Jeg også.
Nei. Isildur...
Folk som meg får ikke tilgivelse.
Før eller senere vil de kaste meg ut, det vet du.
Det tillater jeg ikke.
Jeg lar dem ikke kaste deg ut.
Legg ned sverdet.
Estrid, slipp sverdet!
Estrid!
Stans!
Jeg er Arondir fra Grønnskogen.
Har din øks noen gang rørt et tre?
Dessverre har jeg det, men...
Hør på meg!
Den er ikke til trefelling.
Hva feller den?
Orker.
Tilbake.
Det var en...
...en hær av dem.
Som lemlestet og myrdet på sin vei.
Vi så hva de gjorde.
Er det derfor dere er her? Derfor dere er sinte?
Den rennende sevjen og den brennende grenen ropte på oss.
Men vi kom for sent.
En hær? Hvor lenge siden var dette?
Vinterblomst næret mange av de trærne fra de var frø og spirer.
Ikke be henne snakke mer om det.
De er ikke forskjellige fra dem!
De river opp, knekker og kløyver, alle sammen!
Vi burde be om...
...deres tilgivelse...
...for skaden...
...vi har forårsaket.
Tilgivelse tar et tideverv.
Regn vasker bort jordens lange hukommelse.
Ny bark dekker gamle arr.
Og i all den tiden lover jeg
at vi skal sørge for at trærne i denne skogen får være i fred.
Tror du de vet hva fred er?
Det er det som kommer etter nattstormene,
når daggryet er stille og fuglene våkner.
Vi har pleid denne skogen
siden før fjellene reiste seg og delte den.
Da den eneste lyden her var lyset på mosen...
Teo?
Og pusten fra bladene.
Ja. Vi kjenner fred.
Estrid? Det er meg.
Estrid? Estrid.
Hagen?
-Jeg trodde du... -Jeg også.
Jeg kan ikke tro at du er her. Se på deg.
Takk for at du kom.
Jeg ga deg et løfte.
Takk for at du holdt det.
Nå må jeg holde ett til.
Orkene er på marsj. Jeg må følge sporet deres dit det fører.
Kanskje få en ny sjanse til å møte Adar.
Du kan bli med om du vil.
Jeg har mine egne løfter å holde.
I så fall mae glenno. Herre av Pelargir.
I SØR
Orkesvik.
Det sporet.
Det fører visst til...
Eregion, herre.
Vi kom på jakt etter Sauron. Og i stedet finner vi Adar?
Kan de samarbeide, eller...
Kanskje i krig.
En stor hær av orker har marsjert inn i alveland.
Vi er alle i krig.
Høykongen må få vite om dette før hæren vår seiler mot Mordor.
Der!
Stans!
Men middagen vår slipper unna!
Kom igjen!
Tilbake i rekkene!
Hvem er det? Let videre.
De er i nærheten. Let videre.
Hvem er det? Hva var det?
Det kom herfra.
Jeg lukter en alv.
Utrolig.
Let under hver stein! Gå!
Dra til Lindon. Jeg skal oppholde dem så lenge jeg kan.
Let videre.
Ta den.
Ta den, Elrond.
Der borte.
Hvor er resten?
Jeg er alene.
Kutt av høyre tommel.
Si hvor de andre er, så lar jeg deg beholde den venstre.
Hun ofret seg for å redde oss alle.
Nei, du tar feil, Camnir.
Det var ikke for å redde oss.
Hva?
Det var for å redde ringen.
Fort!
Dette er alveland.
Dra tilbake til mørket.
En stjerne skinner over vårt møte,
fru Galadriel.
La oss synge sammen nå
Syng med, gamle, unge
Om sol og måne, stjerner, dis
Regn fra skyer tunge
Lyset på et blad i knopp
Dugg på fuglebrystet
Vinden over lyng og hei
Blåklokker så tyste
Å, slank som vidjekvisten myk!
Mer klar enn bekkens latter
Å, friske siv ved dammens bredd
Vakre Elvedatter!
Å, skjønne vår og sommertid
Og vår deretter atter!
Å, vind som rusker fossedis
Og løvkronenes latter
Gamle Tom Bombadil
En lystig herre er han
Jakken hans er himmelblå
Og gule støvler har han
Å, friske siv ved dammens bredd
Vannliljer er skatter
Gamle Tom Bombadil
Og hans Elvedatter
Å, slank som vidjekvisten myk!
Mer klar enn bekkens latter
Å, friske siv ved dammens bredd
Vakre Elvedatter!
Å, skjønne vår og sommertid
Og vår deretter atter!
Å, vind som rusker fossedis Og løvkronenes latter
Tekst: Fredrik Lingaas
Kreativ leder Heidi Rabbevåg