DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Frunzăream vechea carte a lui Sadoc.
Neamul Harfoot o fi trecut pe aici demult.
Istarul mi se va supune.
Altfel, îi voi ucide piticuții ce-i are drept tovarăși.
Nori!
Voiai s-ajungi pe culme?
Supraviețuitorii ne așteaptă unde am pus tabăra.
- La fel și taica. - Aș zice că i-ai ratat.
- Nădăjduiești să-ți afli rudele? - Pe logodnic.
Va izbândi, chiar dacă e pe jumătate puternic.
Nu sunt așa de puternică precum crezi.
Orice ai însemnat pentru mine, în cenușă s-a prefăcut.
În ochii mei, străini suntem de-acum.
Chiar vrei să-ți recapeți calul?
- Știi unde e? - Ne vedem aici diseară.
Ce cauți aici, în miez de noapte, băiețaș?
Ni s-a întins o cursă!
Aproape am terminat pregătirile, Tată-stăpân.
E musai să mergem iar la război?
Nu vom fi cu adevărat izbăviți de primejdii,
până nu vom ști fără tăgadă că Sauron nu mai e.
De când am început a purta Inelul, am văzut
crâmpeie din lumea nevăzută...
Epistolele către Celebrimbor n-au primit răspuns.
Mă tem că Sauron e în Eregion.
Măritul Rege s-a-nvoit să mă trimită, cu niște oșteni,
drept pavăză pentru Celebrimbor și cetatea sa.
Misia lui Elrond nu e să se alăture cetei tale,
ci s-o conducă.
STĂPÂNUL INELELOR INELELE PUTERII
Încă n-am primit carte de la Celebrimbor...
Dacă o luăm pe podul Axa, facem 150 de leghe până-n Eregion.
Ne trebuie un arcaș și doi săbieri. Mă-ncred în sfatul tău.
Al meu?
O fi înțelept, comandante?
La rugămintea Măritului Rege, m-am învoit să te iau drept locotenent.
De-ți pare însă că misia nu e de nasul tău, voi alege altul.
- Da. - „Da” ce?
Da, ți-aș putea recomanda un arcaș și doi săbieri.
Pe cine să mai luăm cu noi, comandante?
Urmă de trăsnet?
Nicio forță pământeană n-ar fi în stare.
E lucrarea lui Sauron.
Camnir, pe ce altă cale să apucăm?
Un drum ocolitor ar fi spre miazănoapte.
Mai lung cu două săptămâni ar fi.
Alta?
Mergem spre miazăzi, peste dealurile din Tyrn Gorthad.
Vom ajunge mult mai iute în Eregion.
Pe dealurile acelea sălășluiește răul.
Un rău străvechi, cuprins de pizmă.
Sauron ne momește pe drumul acesta. Trebuie să alegem altă cale.
Dușmanul veghează neîndoios ambele drumuri.
Cu asemenea năpastă, trebuie să ajungem iute la Celebrimbor.
Nu vom ajunge nicăieri iute de vom cădea-n capcană.
Mergem spre miazăzi.
Protestez, comandante!
Am auzit ce ai avut de spus.
Elrond.
Te-am auzit, locotenente!
Mergem spre miazăzi.
Compania asta nu va pleca urechea la tinicheaua ta, și nici tu.
De nu-mi asculți porunca, ai face bine să te-ntorci în Lindon.
- Cu drag m-aș întoarce. - Și ce te-oprește?
Nu vreau să-i văd răpuși pe cei din companie.
Nici pe tine.
Nori!
Nori! Poppy!
Să-mi fie cu iertare! Ați văzut cumva doi piticuți trecând pe aici?
Văd că ai găsit capra.
Drept să vă spun... nu asta căutam.
Una e ce cauți
și alta e ce găsești, nu?
Hopa di, hopa da Hopa di ri da
Musca zbâr prin iarbă Albina, sus la poamă
Sunt niște stele deasupra dealului tău.
Sunt stele peste mai toate.
Însă eu și prietenele mele căutam întocmai aceste stele.
Nădăjduisem să...
Iertare! O clipă...
De soare și stele Lună și pâclă
Ploaie și vreme înnorată
Creanga... firește...
Da. Ea o fi.
Poppy!
Sus!
- L-ai văzut? - Pe cine?
Cum, pe cine? Pe prietenul nostru, păcătosul cela de Străin.
Lasă-l pe el! Noi unde suntem?
Fugi, Nori!
Aș zice că ne-au pierdut urma.
Voi de unde-ați răsărit?
Noi?
De unde-ai răsărit tu?
Of, capul meu!
- Aici trăiesc. - Ești un Harfoot?
Ce-i un Harfoot?
Tu ești...
Dar cine ești, de n-o fi cu bănat?
Nime!
Cum să te cheme „Nime”?
Așa-mi zice toată lumea.
De toată lumea-ți zice Nime, nu-i nimeni să-ți zică pe nume?
Mămuca-mi zice Merimac.
Mie-mi zice Poppy.
Iar mie, Nori!
De unde ai apa aia?
- Rogu-te nu striga! - Ai furat-o, nu?
Din puțul ăla. De la Seminția Mare.
- Unde pleci? - Nicăieri.
Ia-ne cu tine!
Îmi pare rău, străinii n-au ce căuta în sat.
Sat? Ce sat?
Nu există niciun sat!
Ia ascultă tu la mine, Nime!
Ne iei cu tine
sau te pârăsc în clipa asta, hoț de apă ce ești!
O să vă întâlniți cu Gund, căpetenia sălașului nostru.
La patru pravile să fiți cu băgare de seamă, de vreți să vă primească.
Unu, nu vă uitați niciodată în ochii ei!
B, întotdeauna stați trei pași în spate.
Patru, să nu-i ziceți în ruptul capului „Gund”.
- Am priceput. - Am priceput.
Câte pravile erau? Trei sau patru?
Nu prea l-am băgat în seamă.
Hai, la joacă cu voi!
Haide! Aici!
Pentru că o lumina soarele.
Uite acolo!
Fructe proaspete, gata să le curățați!
- Pălărie mare, ca a mea! - Ca a lui tata!
Cei din neamul Harfoot trăiesc în văgăuni?
- Nu-mi pare lucru cuminte. - Nu suntem din neamul Harfoot.
Suntem din neamul Stoor.
Stoor?
Unde ți-a stat mintea de le-ai adus aici? Chiar așa nătărău să fii?
Le trebuia o ascunzătoare.
Acum, când jumătate din demonii deșertului sunt pe urmele lor?
De i-ar pune creierii tăi unui vultur, ar zbura de-a-ndoaselea.
Nu fi așa de rea cu el!
Îndrăznești să-mi vorbești cu nerușinare?
Asta era a patra pravilă.
Nădăjduiesc că aveți temei bun să nu vă zvârl cu fulgi cu tot
gaudrimilor care-s pe urmele voastre.
Hai, să vă aud temeiul!
Am străbătut râuri, munți
și pustiuri ca să-mi ajut prietenul să-și afle menirea,
una de care ar putea s-atârne soarta lumii, și a ta...
Am zis un temei zdravăn.
Cine-i prietenul ăsta al tău?
- E un uriaș. - Uriaș?
- Precum elfii? - Mai mare decât ei.
O fi vreun Elf Măreț.
Nu e elf.
E vrăjitor.
Un singur vrăjitor cunoaștem pe meleagurile astea:
Vrăjitorul Întunecat.
Asta ne-ar mai lipsi: încă un tovarăș de-al lui.
Leagă-le fedeleș!
Ce? Poftim? Nu!
Poftim? Dați-i drumul! Ce Vrăjitor Întunecat?
Istarul are deja puteri mult mai mari decât am crezut.
A iscat o furtună de nisip care mi-a ucis doi oameni.
Se-ndreaptă către miazănoapte.
Către... sihastru.
Și piticuții?
Oamenii mei bat deșertul în lung și-n lat. Vom pune iute laba pe ei.
Îmi pun viața rămășag.
Ori ești prea nesăbuit, gaudrimule,
ori ești prea viteaz.
Tu vezi de cei din neamul Harfoot.
Pe istar lasă-l în seama mea.
Dă-l afară!
N-ar trebui să te trezești.
Mănâncă pământ. Sapă adânc.
Bea apă.
Du-te la culcare!
Cine ești tu?
A trecut ceva vreme de când m-a strigat cineva pe nume,
dar lumea de pe malurile râului Salcia îmi zicea Bombadil.
Tom Bombadil.
Soarele se lasă înspre asfințit În curând veți merge bâjbâit
Lasă sfiala, Goldberry...
Când umbrele nopții vor cădea Se va deschide ușa
Am încercat să-ți curăț haina cât am putut de bine.
Spală-te pe mâini și pe față
și hai lângă mine, la foc.
Mai e cineva în casă?
Mi s-a părut că aud o femeie cântând.
Femeie? Ce femeie?
Mai e cineva cu tine?
Tu.
Eu așa zic. Ești?
Da?
Mai zi-mi o dată ce nădăjduiai să găsești sub stelele alea.
Mă îndoiesc că pe mine.
Nădăjduiam să-mi găsesc prietenele.
Să mai ai încredere în ele!
Niște mucoase.
Acu' e întuneric.
Nu trece anul, ridici privirea
și vezi o mare de ochișori privindu-te din înaltul cerului.
Li se năzare că știu totul, dar sunt niște mucoase.
Încă au caș la gură.
Ce ești tu?
Încă nu mi-ai aflat numele? Ăsta e singurul răspuns.
Dar cine ești tu,
singur, tu însuți și fără de nume?
Dar tu ești tânăr, iar eu sunt bătrân.
Cel mai bătrân, asta sunt.
Cum adică „cel mai bătrân”?
Așa cum auzi.
Ia aminte la vorbele mele, prietene:
Tom a fost aici înaintea râului și a copacilor.
Tom își amintește primul strop de ploaie și prima ghindă.
A cunoscut întunericul de sub stele pe când era neînfricat.
Meleagurile acestea erau cândva verzi. Acum le-a înecat nisipul.
De nu vedeam cu ochii mei, n-aș fi crezut.
Nici cântul păsărilor n-a rămas neatins.
Nici copacul ce te-a prins în strânsoare: Moș Tare-ca-Fierul.
Mă gândeam că un copac...
Mă rog, o vietate ca el îmi va împrumuta o creangă.
Nu strica să-l rogi frumos.
Ușurel, Iarwain!
Te cred.
Mă poți învăța și pe mine vraja asta?
Să te învăț? Ce-ar fi de învățat aici?
Copacii, vântul, chiar și focul dau ascultare puterii tale.
Iar tu o mânuiești de parcă i-ai fi stăpân.
Fiece lucru e propriul său stăpân.
Așa cum tu ești stăpânul tău.
Atunci, se poate să mă-nveți să mânuiesc toiagul?
Toiagul unui vrăjitor e asemenea numelui.
Îl poți mânui deja, de te arăți vrednic de el.
Azi ai arătat că încă nu ești.
Vom afla numaidecât de va să fii vrednic.
Nu toiagul mi-a fost scris să-l găsesc sub stelele astea.
Mi-a fost scris să te găsesc pe tine. Nu?
Ce e?
Nu suntem singuri.
Cine sunt?
De ce ne vânează, pe mine și pe prietenele mele?
Nu ești primul istar care s-a înfruptat din miere lângă focul meu.
A mai fost unul, cu ani în urmă.
Vrăjitorul Întunecat.
Ce s-a ales de el?
Cândva, voia să stăpânească vrăjile, asemeni ție.
Acum stăpânește aproape tot Rhûnul.
Și tot nu-i ajunge.
Crezi că răul acesta se va răspândi?
Nu fără un aliat mai puternic chiar decât el însuși.
Sauron!
Dacă văpăile acestea două se îngemănează,
focul nu se va opri până când întreg Pământul de Mijloc va fi cenușă.
Ai puterea să-l stingi?
De felul său, bătrânu' Tom e pribeag, nu ostaș.
Faptele mari rămân în seama mâinilor cărora le-au fost încredințate.
Eu voi culege nuferi în continuare, cât or mai crește.
Vrei să zici...
în mâinile mele.
E menirea mea să sting focul?
E menirea mea să-l înfrunt pe Sauron?
Menirea ta... e să-i înfrunți pe amândoi.
Te aștept.
Ce loc e acesta?
Tyrn Gorthad.
Gruiurile-gorgane, în graiul oamenilor.
În vremurile de demult, aici își aflau odihna veșnică regii și seniorii lor.
Gândurile mele nu-și află odihnă aici.
Până și copacii par tulburați.
Nu te teme!
Morții oamenilor nu-s primejdioși.
Să mergem mai departe.
Să-i fie rece inima, și mâna, de gheață
Și somnul, sub lespedea de pe față
Preț de o clipă, am crezut că am auzit...
Ai auzit?
Ce-ai auzit?
Părea a fi un cânt.
Ori amintirea unui cânt.
Galadriel.
Armura poartă pecetea Lindonului.
Regele a trimis solie să-l prevină pe Celebrimbor.
Solia asta?
Să plecăm numaidecât de aici.
- Daemor! - Dă-mi mâna!
Nu-mi da drumul!
Să-i fie rece inima, și mâna, de gheață
Și somnul, sub lespedea de pe față
În veci, pe pat de piatră, să nu se mai trezească
Pân' ce soarele și luna n-or să mai strălucească
Iar stelele pieri-vor în crivățul nopții
Pregătiți-vă!
Ce sunt?
Arătaniile Gorganelor!
La atac!
Opriți-vă săgețile!
Armele noastre nu le ating.
Țineți aproape! După mine!
Unde te duci?
- Să-l deschidem! - Ce?
Mai iute!
Locotenente!
Ia-l!
Cum?
Legendele zic
că doar paloșul cu care au fost îngropate le va da odihnă ăstor făpturi.
Dar oamenii ce zac aici au fost înhumați acum mai bine de o mie de ani.
Nu greșesc când zic că le-a trezit ceva.
Nu.
Cineva!
A trezit răul.
Pe întreg Pământul de Mijloc.
Theo!
- Theo! - Theo!
Theo!
- Theo! - Theo!
Și-au lăsat toate armele.
Pentru un sălbatic, securea cântărește mai mult decât aurul.
Curios cum de nu le-au luat cu ei.
Haideți, toți! Pornim la drum!
Pe aici! Să purcedem!
Nu te necăji, númenóreanule!
Theo a trecut și prin mai rele.
Va trece cu bine și peste asta.
Theo!
Tu, de colo! Pe aici!
Eu zic să năvălim în taberele lor.
Am începe un război.
Suntem deja în război, oameni ai mării!
Cele văzute de mine nu cred să fie lucrarea oamenilor muritori.
Ăștia nu-s oameni, ci bestii. Ar mânca și carne de om la nevoie.
Pierdem vremea, iar pe Theo încă nu l-am găsit.
Să ne continuăm căutarea!
Să răscolim Vâlceaua de la Răsărit. Cică sălbaticii își fac tabăra acolo.
Bună idee!
Aș merge spre miazănoapte.
De ce spre miazănoapte?
Săptămâni la rând i-am căutat pe cei dragi pe aceste meleaguri.
Pădurea e bătrână în locurile acelea.
Vă jur că sunt sălbatici acolo, ba mai rău.
Se poate să ai dreptate.
Arondir.
Să nu irosim lumina! Adunați apă și provizii!
La treabă!
Poftim!
N-ai ajuns peste tot.
Mulțumesc.
Cred că nu duceți lipsă de apă pe insula voastră.
Nu. În Númenor, mai toți avem apă în casă.
Mi-ar plăcea să văd asta.
Pun rămășag că și logodnicului tău.
Ar fi cazul s-o luăm din loc.
O clipă.
Zici că ai stat o vreme printre sălbatici, Estrid.
Cât anume?
N-am stat neapărat printre ei. Mă ascundeam.
- Ți-au făcut vreun rău? - Arondir, ce vrei...
Te-ntreb pentru că am văzut o rană pe gâtul tău.
Pare să nu fie veche.
E numai vina mea. Am... adormit lângă foc.
Trebuia să-l sting, dar era o noapte rece.
O nesăbuință!
Toți facem lucruri nesăbuite uneori.
Mai ales în clipe de deznădejde.
Estrid, ce-i asta?
S-a ars cu mâna ei.
Sălbaticii fac asta ca să ascundă semnul lui Adar.
Am fi prins-o la poartă dacă n-ar fi venit cu tine.
Vrei să zici că-i o sălbatică?
E din neamul lor.
Voia să ne ducă plocon celorlalți.
Ce aveai de gând să faci?
Să mă înjunghii? Să-mi iei calul?
Asta? Nu?
Apoi ai văzut că-s númenórean și ți-a venit o idee mai bună, nu?
M-ai folosit de la bun început.
Pun rămășag că nu ești nici logodită.
- Ți-ar fi plăcut să mor în Mordor? - Știu și eu?
Să mă gândesc!
Ce e?
Nu mișca!
Vino iute!
Theo n-a fost răpit de oameni.
Priviți!
S-a trezit ghiftuitul.
Ajutor!
Ce-i acolo?
Încă nu știu. Un singur lucru știu, că-s uriași.
Ai grijă pe unde calci!
Mi-aș găsi mai ușor echilibrul de mi-aș putea folosi mâinile.
Și ți-ar fi mai ușor să fugi.
Cine ar putea fugi aici?
Hai, dezleagă-mă!
Nu-i nimic.
Stai nemișcat!
Am zis că nu-i nimic.
Prinde-mă de mână!
Ajutor!
Ridică-mă!
Mă afund.
Ce-a fost aia?
Sunt vietăți fără de nume în adâncurile acestei lumi.
Pe asta...
o vom boteza „cină”.
M-am sfătuit cu bătrânii satului.
Veți fi izgonite la răsărit. Mă iertați, dar neamul Stoor are întâietate.
Adevărul e că, în locul tău...
cred că Sadoc ar fi făcut la fel.
Sadoc?
Călăuza noastră. Îl chema Sadoc Burrows.
Pe căpetenia voastră o chema Sadoc Burrows?
Ca să nu fie vorbă între noi, să știi că nu te cred.
Îți arăt asta doar ca să mă asigur.
Ce să te asiguri?
Umblă vorba că, în vremurile de demult, era unul din neamul Stoor.
Unul care nu ne semăna.
Se zice că, într-o noapte, ar fi visat la un loc cu râuri prelungi, cu ape reci,
și dealuri dulci, cu pământ atât de moale, că o familie și-ar fi putut săpa un bordei
gata de locuit în mai puțin de o lună.
L-a botezat „Sûzat”.
A plecat într-un an, cu un cârd de ucenici, ca să-l găsească.
A făgăduit că, după ce-l va găsi,
va trimite pe cineva să ne adune pe restul.
De atunci n-am mai auzit de Rorimas Burrows.
Cântecul de umblat al lui Poppy.
Cei din neamul Harfoot au călcat pe aici.
Cum arată meleagurile de unde vii tu,
unde-și are casa neamul tău?
Te-ai întors să ne călăuzești către Sûzat?
Gândesc că...
Rorimas n-a găsit niciodată Sûzatul.
Iar după o vreme...
am început să pribegim.
N-avem casă.
Călăreți din Seminția Mare în zare! Se apropie!
Cărui fapt îi datorăm plăcerea...
Unde sunt cei din neamul Harfoot?
Singurii piticuți de care avem știință în pustiul ăsta sunt cei din neamul Stoor.
Știți de ce purtăm măștile astea?
Nesocotiți-l pe Vrăjitorul Întunecat, iar când ne vom întoarce cu el,
veți afla pe pielea voastră.
Știu că tu crezi că Inelul mă amăgește.
Eu însă cred că mă călăuzește
și că vom obține victoria doar de vom călca pe urmele lui.
Și nu-ți pare nicio clipă că prețul victoriei ar fi prea mare?
Încă n-am cunoscut clipa aia.
Cum de nu te-nspăimântă asta?
Pentru că mă înspăimântă mai mult gândul la suferința
unei lumi cârmuite de Sauron.
Inima a simțit-o dintotdeauna. Iar acum, cu Inelul, pot să și văd...
tot ce vom pierde de nu vom izbuti în misia noastră.
Tata a prorocit că, într-o bună zi,
viața lui Celebrimbor va fi în mâinile mele.
Voi alege calea ce se cuvine ca să am sorți mai mari s-o ocrotesc.
A ocroti tot ce-i firav,
tot ce ni-i drag e misia încredințată nouă, elfilor.
E o misie ce încă nu s-a încheiat.
Și, crede-mă, ne-așteaptă alte jertfe dureroase.
Galadriel?
Făgăduiește-mi, Elrond,
că nu vei pune nimic mai presus de lupta împotriva lui Sauron.
Nici măcar viața mea.
Nu-ți făgăduiesc nimic când rugămintea a zămislit-o Inelul.
Dar îți jur...
că a-l înfrânge pe Sauron va avea întâietate.
Chiar și față de tine.
Iertare, comandante, se aud tobe!
Asta e cheia de la lanțuri?
Cred că te-a lăsat pe tine să hotărăști dacă o folosești.
Îmi cer iertare.
Și eu.
Nu. Vezi tu, Isildur...
Cei ca mine n-au parte de iertare.
Mai devreme sau mai târziu mă vor izgoni, știi bine.
Nu le voi îngădui.
Nu le voi îngădui să te izgonească.
Lasă sabia!
Estrid, aruncă sabia!
Estrid!
Oprește-te!
Sunt Arondir, din Pădurea Verde.
Au căzut făpturi de lemn sub ascuțișul securii tale?
Cu mare durere îți zic că da, dar...
Ascultă-mă!
Nu-i pentru doborât copaci.
Dar ce doboară?
Orci.
Înapoi!
A trecut...
o armie de orci.
În drumul lor, au ologit și ucis copacii.
Le-am văzut isprăvile.
De asta ați poposit aici? De asta sunteți așa de furioși?
Seva vărsată și ramurile fumegânde ne-au chemat din depărtări.
Dar... am ajuns prea târziu.
O armie? Cât a trecut de atunci?
Floare-de-Iarnă i-a crescut pe mulți din copacii aceia de când erau mlădițe.
Nu-i cereți să vă mai vorbească despre ei.
Nici ăștia nu sunt din alt aluat!
Toți, puși pe smuls din rădăcini, rupt crengi și despicat copaci!
Se cuvine...
să-ți cerem iertare...
pentru suferința...
pe care am pricinuit-o.
Iertarea ia veacuri.
Ploaia risipește amintirile adânci ale țărânei.
Coaja nouă acoperă rănile vechi.
Îți făgăduiesc că, veac după veac,
ne vom îngriji să aibă liniște copacii din această pădure.
Crezi că știu ce este liniștea?
E ceea ce urmează după furtunile nopții,
când zorii încă nu s-au revărsat și fac ochi păsările.
Am purtat de grijă acestei păduri
încă de dinainte ca munții să se înalțe și s-o despartă.
Când se auzea doar lumina mângâind mușchii...
Theo?
... și răsuflarea frunzelor.
Da, știm ce-i liniștea.
Estrid? Eu sunt.
Estrid? Estrid.
Hagen?
- Am crezut... - Și eu.
Nu-mi vine să dau crezare ochilor. Ia te uită la tine!
Mulțumesc că ai venit după mine.
Mi-am dat cuvântul.
Mulțumesc că ți l-ai ținut.
Acum am altul de ținut.
Orcii s-au pus în mișcare. Trebuie să le iau urma.
Poate am noroc să dau iar piept cu Adar.
Dacă vrei, poți să vii cu mine.
Am și eu făgăduieli de ținut.
Atunci, mae glenno, Senior al Pelargirului!
MIAZĂZI
Vicleșuguri orcești!
Cărarea aceea...
Să-nțeleg că duce în...
Eregion, stăpâne!
Am plecat pe urmele lui Sauron și am dat de Adar?
Pesemne or fi în cârdășie?
Ori pe picior de război.
O hoardă de orci a călcat pe pământurile elfilor.
Suntem cu toții pe picior de război.
Să-i dăm de știre Măritului Rege înainte ca gazda noastră să plece spre Mordor.
Acolo!
Stai!
Dar ne scapă cina!
Hai!
Înapoi în formație!
Cine e? Căutați în continuare!
Sunt aproape. Nu vă opriți din căutat!
Cine e? Ce-a fost aia?
S-a auzit de aici.
Simt miros de elf.
Nemaipomenit!
Căutați prin fiecare cotlon! Fuga!
Porniți spre Lindon! Îi voi ține pe loc până mă vor lăsa puterile!
Căutați!
Ia-l!
Ia-l, Elrond!
Acolo!
Unde-i restul?
Sunt doar eu.
Tăiați-i degetul mare de la mâna dreaptă!
Dacă ne spui unde-s ceilalți, rămâi cu cel de la mâna stângă.
Ea și-a jertfit viața ca să ne salveze.
Te-nșeli, Camnir.
Nu de dragul nostru a făcut-o.
Poftim?
A căutat să salveze Inelul.
Grăbiți-vă!
Sunteți pe pământurile elfilor.
Întoarceți-vă pe tărâmul umbrelor!
O stea străluce în clipa întâlnirii noastre...
Domniță Galadriel!
Să înceapă cântul
Să cântăm împreună
Despre soare, stele, pâclă
Ploi, nouri și lună
Muguri în lumină
Pene înrourate
Vânt zburdând pe dealuri
Clopoței în ierburi învolburate
Mlădioasă ca smiceaua de salcie
Mai limpede ca limpedea apă
Trestioară lângă iazul înfiorat
A Râului mândră fată
Primăvară și-apoi vară
Apoi primăvară iară
Boare pe coama cascadei
Și-a frunzelor chicoteală
Moș Tom Bombadil
Voios cum altul nu e
Albastră i-e haina
Iar bocancii, galbeni gutuie
Trestii pe iazul îngândurat
Nuferi pe apă
Moș Tom Bombadil
Și-a Râului fată
Mlădioasă ca smiceaua de salcie
Mai limpede ca limpedea apă
Trestioară lângă iazul înfiorat
A Râului mândră fată
Primăvară și-apoi vară
Apoi primăvară iară
Boare pe coama cascadei Și-a frunzelor chicoteală
Subtitrarea: Cristian Brînză
Redactor Aura Marinescu Nour